ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/401/20  Номер провадження 22-ц/814/2411/20	Головуючий у 1-й інстанції Старокожко В. П.  Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2020 року 	м. Полтава	

       Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді: Бондаревської С.М.
       суддів: Обідіної О.І., Пилипчук Л.І. 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»
       на заочне рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 30 червня 2020 року
       у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, –
В С Т А Н О В И В :
У березні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову зазначало, що відповідач звернувся до ПАТ КБ «Приват-банк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських пос-луг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 27 вересня 2018 року. згідно якої отримав кре-дит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач порушив зобов`язання, покладені на нього згідно умов договору про надання банківських послуг №б/н від 27 вересня 2018 року, внаслідок чого у відповідача утворилась кредитна заборгованість у розмірі 18 759 грн. 26 коп., яка складається з заборгованості за поточним тілом кредиту 0,00 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту 9 654 грн. 89 коп., заборгованості за нарахованими відсотками 0,00 грн., заборгованості за простроченими відсотками 4 490 грн. 18 коп., заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України – 3 244 грн. 70 коп., нарахованої пені – 0,00 грн., нарахованої комісії 0,00 грн., штрафу (фіксованої частини) 500 грн., штрафу (процентна складова) – 869 грн. 49 коп. 
Вказану суму заборгованості у загальному розмірі – 18 759 грн. 26 коп. та судові витрати у розмірі 2 102 грн. позивач просив стягнути з відповідача на користь банку.
Заочним рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 30 червня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» –задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 27 вересня 2018 року в сумі 9 654 грн. 89 коп. яка складається з заборгованості за тілом кредиту 9 654 грн. 89 коп.
В задоволенні іншої частин позовних вимог відмовлено. 
Вирішено питання судових витрат.
Частково не погодившись з даним судовим рішенням, АТ КБ «Приватбанк» оскаржило його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення районного суду скасувати в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити повністю. У іншій частині рішення суду – залишити без змін. Стягнути з відповідача на користь банку судові витрати.
Зазначало, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача в угоді.
Укладення кредитного договору у даному випадку здійснюється за принципом укладення банком і клієнтом договору приєднання. З підписанням угоди позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що разом становить самостійний кредитний договір.
Також зазначало, що виконання відповідачем договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості. де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитним коштів та сплати відсотків за їх користування.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач звернувся до позивача з заявою №б/н від 27 вересня 2018 року про відкриття карткового рахунку, згідно якої також отримав кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копіями зазначеної заяви та паспортних даних відповідача.
З вищевказаної заяви вбачається, що відповідач засвідчив своїм підписом згоду з умовами та правилами надання банківських послуг, пам`яткою клієнта, а також тарифами, які разом із заявою про відкриття карткового рахунку є договором про надання банківських послуг, а тому числі встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок.
За користування кредитними коштами відповідачу, починаючи з 01 вересня 2014 року нараховані відсотки за ставкою 34, 80 % річних (2,9 % на місяць), з 01 квітня 2015 року 43,20% річних (3,6% на місяць), що підтверджується наявними у справі розрахунками.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банком не надано доказів про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       За змістом статей 626, 628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
       Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
       За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       З матеріалів справи вбачається, що анкета позичальника ОСОБА_1 від 27 вересня 2018 року не містить відомостей щодо розміру кредитного ліміту, а саме в даній заяві немає графи, у яку б необхідно було зазначити відомості щодо розміру кредитного ліміту, вид картки. Окрім того, в заяві, підписаній сторонами, не зазначена процентна ставка та відсутні умови договору про стягнення комісії, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
       Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсот-ками за користування кредитом та нарахованої пені, а також штрафів за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору.
       Але матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Витяг з Умов і правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
       Тоді як роздруківка із сайту позивача не є належним та допустимим доказом по справі, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною по справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року.
       Окрім того, у довідці про надання інформації щодо умов кредитування,на яку посилається позивач в апеляційній скарзі, зазначено дату надання інформації: 27/09/2018, при цьому інформація зберігає чинність та є актуальною до: 12/10/2018 року. 
       Враховуючи викладені обставини та норми права, якими вони врегульовані, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період – з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.
               За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відпо-відачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, – надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
       Також надані банком Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Такий висновок суду кореспондує правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17.
Оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який наявний в матеріалах даної справи, – не містить підпису позичальника, – його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27 вересня 2018 ро-ку шляхом підписання заяви-анкети. 
При цьому наявність в тексті довідки про надання інформації щодо умов кредитування суперечливих умов кредитування щодо кредитного ліміту, процентної ставки та строків, протягом яких ця інформація зберігає чинність та є актуальною, – вказує на відсутність належного узгодження істотних умов кредитного договору сторонами /а. с. 10-11/. 
За встановлених обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів), за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. 
       Таким чином, при укладенні договору з ОСОБА_1 банк не дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які банк вважав узгодженими. 
Зазначені обставини правильно встановлені судом першої інстанції, відтак суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за нарахованими банком відсотками за користування кредитом та штрафів.
Рішення суду в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту – сторонами не оскаржується, а відтак не є предметом апеляційного розгляду.
За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.
Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування – не вбачається.        

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, – 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення.

Заочне рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 30 червня 2020 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:          Бондаревська С.М.

Судді:                                                          Обідіна О.І. 

Пилипчук Л.І.