Постанова
іменем України 
12 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 646/8132/19
провадження № 51-2828км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі
головуючого                       ОСОБА_1 ,  
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового
засідання                            ОСОБА_4 ,
прокурора                           ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Харківського апеляційного суду від 23 квітня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019220060002611, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 такого, що судимості не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2020 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Згідно з вироком ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб, незаконно придбав, зберігав з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину у великих розмірах, за обставин детально викладених у вироку.
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційні скарги засудженого та прокурора, а вирок суду – без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі винного через м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в цьому суді. На думку прокурора, призначене засудженому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 307 КК та без додаткового покарання, є надто м`яким і не відповідає вимогам статей 50, 65 КК. Зазначені порушення залишились поза увагою суду апеляційної інстанції, тому його рішення не відповідає вимогам ст. 419 КПК та підлягає скасуванню.  
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 307 КК в касаційній скарзі прокурора не оспорюються.
При розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Доводи прокурора у касаційній скарзі про те, що суд безпідставно застосував щодо ОСОБА_6 положення ст. 69 КК, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, є необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. 
Згідно зі ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної норми, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в такій санкції, а також може на цих підставах не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд, мотивуючи своє рішення щодо виду та міри покарання, яке необхідно призначити засудженому, врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким, дані про особу винного, котрий раніше не судимий, розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, працює, має постійне місце проживання що, на думку суду, свідчить про його міцні соціальні зв`язки, а також обставини, що пом`якшують покарання, якими визнав вчинення злочину перше, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Ці пом`якшуючі покарання обставини суд визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, і дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_6 покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 307 КК.
З урахуванням особи винного, а також наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Доводи, викладені в касаційній скарзі прокурора про те, що суд без достатніх підстав не призначив ОСОБА_6 додаткове покарання у виді конфіскації майна, є необґрунтованими.
Так, суд мотивуючи рішення щодо міри покарання засудженому за ч. 2 ст. 307 КК, врахувавши пом`якшуючі покарання обставини, які дали підстави для застосування ст. 69 КК дійшов висновку про можливість не призначати додаткове покарання у виді конфіскації майна, передбачене санкцією ч. 2 ст. 307 КК як обов`язкове, що повною мірою узгоджується з вимогами закону.  
Таким чином, суд дотримався вимог статей 50, 65 КК, призначив ОСОБА_6 покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.Переконливих доводів щодо явної несправедливості призначеного засудженому покарання через м`якість у касаційній скарзі не міститься.
Апеляційний суд, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу прокурора та погоджуючись з висновком місцевого суду в частині призначення засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК, належним чином умотивував прийняте рішення. 
Зокрема суд апеляційної інстанції у своєму рішенні зазначив, що усі враховані місцевим судом пом`якшуючі обставини та обставини, які характеризують особу винного дійсно істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та є такими, що давали суду законні підстави для застосування положень ст. 69 КК при призначенні покарання, з чим погоджується й колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду мотивована належним чином та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування судового рішення, судом не встановлено, а тому касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвалу Харківського апеляційного суду від 23 квітня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора – без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                        ОСОБА_3