ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2020 року                                                                            м. Херсон
Номер справи: 766/23107/19
Номер провадження: 22-ц/819/1706/20
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,
суддів:                                          Радченка С.В.,
Семиженка Г.В.,
секретар    Дундич А.О.
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 вересня 2020 року, у складі судді Ус О.В., повне судове рішення складено 24 вересня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди
ВСТАНОВИВ:
18 листопада 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним наказ в.о. голови Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі ДП «АМПУ») від 25.10.2019року №797-к "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновити його на посаді заступника начальника з безпеки Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Миколаївського морського порту); виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу по день прийняття рішення у справі; виплатити в рахунок відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України 300 000 грн.
Позов обґрунтовано тим, що наказом начальника адміністрації Миколаївського морського порту Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" від 25.07.2016 року №218/о він прийнятий на роботу на посаду заступника начальника адміністрації з морської безпеки. З 28.10.2019 року по 14.11.2019 року перебував на лікарняному. 14.11.2019 року по прибуттю на місце роботи, був повідомлений, що згідно з наказом в.о. голови Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 25.10.2019 року №797-к "Про звільнення ОСОБА_1 " був звільнений з посади з 25 жовтня 2019 року, при цьому, 14.11.2019 року він був ознайомлений лише з ксерокопією вказаного наказу. Ознайомившись з ксерокопією спірного наказу, йому стало відомо, що припинено його повноваження на посаді заступника начальника з безпеки (п. 1 наказу), звільнено з роботи 25 жовтня 2019 року відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України - припинення повноважень посадової особи; у разі відсутності на роботі, датою звільнення вважати перший робочий день. 
Вважає вказаний наказ незаконним, прийнятим з грубим порушенням вимог п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, Статуту Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", Положення про Миколаївську філію Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрації Миколаївського морського порту) неуповноваженою на це посадовою особою, внаслідок чого повинен бути визнаний незаконним.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним наказ в.о. голови Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 25.10.2019 року №797-к "Про звільнення ОСОБА_1 " Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника з безпеки Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Миколаївського морського порту). Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.10.2019 року по 14.09.2020 року 1 117 000,30 гривень, з якої підлягають сплаті відповідні податки та інші обов`язкові платежі. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах одного місяця звернуто до негайного виконання. Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України 5 000 гривень. В задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивач, працюючи на посаді заступника начальника з безпеки державного підприємства не є спеціальним суб`єктом, звільнення якого можливо на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України, у зв`язку з чим наказ про звільнення позивача підлягає скасуванню, а позивач має бути поновлений на роботі.
З апеляційною скаргою на вказане рішення суду звернулось ДП «Адміністрація морських портів України». Скарга обґрунтована тим, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, оскільки судом неповно з`ясовані обставини справи, порушено норми матеріального права. Так, вказує, що помилковим є висновок суду першої інстанції, що посада позивача не відноситься до суб`єктів, з якими може бути розірвано трудовий договір з підстав, передбачених п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України, оскільки позивач обіймав посаду начальника з безпеки Миколаївської філії «АМПУ» і відповідно до ч.3 ст.65 ГК України та п.7.9. Статуту «АМПУ» є посадовою особою підприємства. Також зазначає про безпідставність висновку суду першої інстанції про те, що припиненню повноважень має передувати звільненню, оскільки за умовами Статуту ДП «АМПУ» голова ДП «АМПУ», як одноособовий орган, на власний розсуд самостійно приймає рішення щодо розірвання трудового договору з працівниками підприємства, у тому числі за пунктом 5 ч.1 ст.41 КЗпП України, без будь-яких процедурних обмежень у прийнятті такого рішення і таке рішення може бути реалізовано у одному наказі. Вказує на те, що висновок суду першої інстанції, що п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України застосовується лише до посадових осіб господарських товариств не відповідає положенням трудового законодавства та суперечить судовій практиці Верховного Суду.
В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 вважає рішення суду законним та обґрунтованим а доводи апеляційної скарги, такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що Статутом ДП "АМПУ", Положенням про Миколаївську філію ДД «АМПУ» не передбачена можливість припинення повноважень працівників підприємства та/або його філій, окрім повноважень Голови Підприємства; голова підприємства не має право припиняти повноваження будь-яких працівників підприємства та/або його філій, а частиною 7 п.8.24 Статуту передбачено єдине право припинення повноважень – це право Наглядової ради підприємства припинити повноваження Голови підприємства; голова підприємства не має права призначати на посаду та звільняти з посади заступників начальника філії – таке право віднесено до компетенції начальника філії (п.5.7 Положення). Зазначає про безпідставність посилання відповідача на постанови Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі № 761/21008/18-ц та від 26.02.2020 року у справі № 310/2428/18, оскільки предметом спору в зазначених справах було звільнення тимчасово призначених уповноваженим органом управління осіб, порядок призначення яких не є тотожними з даним спором. 
Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом №218/о від 25.07.2016 року ДП «АМПУ» Миколаївської філії ДП «АМПУ» Адміністрації Миколаївського морського порту, ОСОБА_1 прийнято на роботу з 26.07.2016 року на посаду заступника начальника з морської безпеки.
Наказом №797-к від 25.10.2019 року ДП «АМПУ» «Про звільнення ОСОБА_1 », припинено повноваження ОСОБА_1 на посаді заступника начальника з безпеки Миколаївської філії ДП «АМПУ» (адміністрація Миколаївського морського порту); звільнено з роботи ОСОБА_1 заступника начальника з безпеки Миколаївської філії ДП «АМПУ» (адміністрація Миколаївського морського порту) з 25 жовтня 2019 року, відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України - припинення повноважень посадової особи. У разі тимчасової відсутності на роботі, в тому числі відпустка, відрядження, тимчасової непрацездатності заступника начальника з безпеки Миколаївської філії ДП «АМПУ» (адміністрація Миколаївського морського порту) ОСОБА_1 , датою його звільнення вважати перший робочий день, який слідує за останнім днем періоду тимчасової відсутності на роботі, в тому числі відпустки, відрядження, тимчасової непрацездатності. На наказі наявна відмітка "згідно з оригіналом 25.10.2019 р.", копію наказу ОСОБА_1 отримав 14.11.2019 р., оригінал наказу не отримав. З наказом не згоден (а.с. 7).
Згідно листка непрацездатності серії АДЛ №856138 від 28.10.2019 року виданого ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Херсонській області», ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні з 28 жовтня 2019 року по 13 листопада 2019 року, стати до роботи з 14 листопада 2019 року.
Судом першої інстанції під час розгляду справи в судовому засіданні було оглянуто оригінал трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , в якій наявний останній запис 25.10.2019 року про звільнення відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України припинення повноважень посадової особи Наказ ДПА №797-к від 25.10.2019 р. (копія на а.с. 8,9). Інші записи відсутні.
Згідно розрахунку МФ ДП "АМПУ" (Адміністрація Миколаївського МП) середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає 5 054,30 грн (а.с. 10).
Відповідно до платіжного доручення №1124 від 30.10.2019 року Миколаївською філією ДП «АМПУ» перераховано ОСОБА_1 на картковий рахунок остаточний розрахунок за жовтень 2019 року в розмірі 562 260,52 грн (а.с. 71).
Згідно копії книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них №18-01-03-51, ОСОБА_1 отримав трудову книжку 14.11.2019 року (а.с. 79,80).
Пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України визначено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.
Відповідно до положень п.1-3 ст. 263 ЦК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, обґрунтовано враховував висновки Верховного Суду, що були викладені в постанові від 25.09.2019 року у справі № 753/1604/17 щодо застосування пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України.
Так, у постанові від 25.09.2019 року у справі № 753/1604/17 Верховний Суд зазначив, що «Норму частини першої статті 41 КЗпП України доповнено пунктом 5 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року № 1255-VII, який набрав чинності 01 червня 2014 року.
Проаналізувавши пояснювальну записку до законопроекту зазначеного вище закону можна дійти висновку про те, що доповнення частини першої статті 41 КЗпП України пунктом 5 було обумовлено нагальною потребою у вдосконаленні законодавчих актів, що регулюють припинення повноважень та звільнення посадових осіб виконавчих органів юридичної особи та посилення їх матеріальної відповідальності і відповідно не можуть бути застосовані для звільнення інших працівників юридичної особи, окрім працівників, які входять до їх виконавчих органів.
Дія положень ч. 3 ст. 99 ЦК України та п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України передбачає право компетентного (уповноваженого) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, з будь-яких підстав; реалізація цього права гарантується нормами корпоративного права для припинення негативного впливу на управлінську діяльність товариства.
Пункт 5 статті 41 КЗпП України встановлює додаткову підставу розірвання трудового договору - «припинення повноважень посадових осіб».
Як у назві цієї норми «Додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов», так і у її змісті закладені певні особливості розірвання трудового договору з працівником, який є посадовою особою.
Розірвання трудового договору за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за наявності попереднього припинення повноважень посадової особи, тобто рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників. Тому для звільнення за вказаною нормою мають бути присутні обставини: звільнений працівник повинен бути посадовою особою товариства та повинно заздалегідь відбутись припинення його повноважень (окреме рішення вищого органу управління), що в наступному є підставою для розірвання з ним трудового договору в порядку, передбаченому чинним законодавством України та статутними документами господарського товариства».
Проаналізувавши надані сторонами матеріали справи, Статут ДП "АМПУ", Положення про Миколаївську філію ДД «АМПУ», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що посада заступника начальника адміністрації з морської безпеки Державного підприємства «АМПУ» Адміністрації Миколаївського морського порту, не відноситься до кола суб`єктів трудових правовідносин, до яких може застосовуватись додаткова підстава звільнення, яка передбачена пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до п.7.9. Статуту ДП «АМПУ» ОСОБА_1 , обіймаючи посаду начальника з безпеки Миколаївської філії «АМПУ» був посадовою особою і голова ДП «АМПУ», як одноособовий орган, на власний розсуд самостійно приймає рішення щодо розірвання трудового договору з працівниками підприємства, у тому числі за пунктом 5 ст.41 КЗпП України, без будь-яких процедурних обмежень у прийнятті такого рішення і таке рішення може бути реалізовано у одному наказі, є юридично не обґрунтованими і висновків суду не спростовують. 
Пунктом 7.4 Статуту ДП «АМПУ» передбачено, що голова Підприємства самостійно, в межах своєї компетенції, вирішує питання діяльності Підприємства, за винятком тих, що віднесені законодавством України та/або цим Статутом до компетенції наглядової ради та/або Уповноваженого органу управління. 
Пунктом 7.5 Статуту передбачено, що голова підприємства призначає на посаду та звільняє з посади керівників Підприємства відповідно до штатного розпису Підприємства.
Відповідно до Положення про Миколаївську філію ДП «АМПУ» (Адміністрацію Миколаївського морського порту) (пункт 5.1.) Керівництво Філією на принципах єдиноначальства здійснює Начальник Філії, який призначається на посаду та звільняється з посади Уповноваженим органом управління за поданням Голови Підприємства.
Начальник філії у порядку, визначеному законодавством України, статутом Підприємства, цим положенням, розпорядчими документами Підприємства, внутрішніми актами Філії та відповідно до штатного розпису Філії призначає на посади та звільняє з посад працівників Філії. (п.5.8 Положення)
Враховуючи наведені положення статуту Державного підприємства та Положення його філії, колегія суддів вважає юридично безпідставними доводи апеляційної скарги, щодо законності наказу Голови ДП «АМПУ» про припинення повноважень та звільнення позивача, і що Голова ДП, має право, як одноособовий орган, на власний розсуд приймати рішення про припинення повноважень всіх посадових осіб Підприємства.
Статут ДП «АМПУ» передбачає єдиний випадок припинення повноважень посадової особи Підприємства (підпункт 7 пункту 8.24), яким визначено, що до виключної компетенції Наглядової ради Підприємства належить призначення на посаду та припинення повноважень Голови Підприємства, затвердження умов контракту з ним, встановлення розміру винагороди Голови Підприємства, укладенні і розірвання з ним контракту, здійснення контролю за дотриманням умов контракту. 
Наведені положення Статуту ДП «АМПУ» підтверджують висновок суду першої інстанції, що відповідачем були неправильно застосовані норм матеріального права, а саме тлумачення пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України та поширення цього положення на позивача, як суб`єкта трудових відносин, який може бути звільнений за загальною процедурою, передбаченою нормами трудового законодавства з відповідними гарантіями від незаконного звільнення, із зазначенням відповідних підстав. 
Посилання відповідача на постанови Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 761/21008/18-ц, та від 26 лютого 2020 року у справі №310/2428/18, є некоректним, оскільки спір у вказаних справах виник за інших обставин. Так, позивачі, у зазначених справах, були призначені наказами Міністерства інфраструктури України (Уповноваженим органом управління Державного підприємства) виконуючими обов`язки директорів ДП на період до прийняття рішення Уповноваженим органом управління, і суди, відповідно, дійшли висновку про можливість застосування до вказаних правовідносин положень пункту 5 ч.1 ст.40 КЗпП України (припинення повноважень посадової особи). 
Апеляційна скарга не містить доводів, щодо незаконності рішення суду в частині розрахунків суми середнього заробітку, стягнення моральної шкоди, поновлення на посаді, розподілу судових витрат.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. 
За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду, колегія суддів не вбачає.  
Керуючись ст.367, п.1ч.1 ст.374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» залишити без задоволення.
       Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       
       Повне судове рішення складено 11 грудня 2020 року 

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: С.В. Радченко 

Г.В. Семиженко