ОКРЕМА ДУМКА

18 листопада 2020 року
м. Київ

Справа № 917/137/19

Окрема думка головуючого судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Мачульського Г.М.
у справі за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Багмута Дмитра Степановича
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.07.2020 (колегія суддів у складі: Дучал Н.М. - головуючий, Сіверін В.І., Склярук О.І.) та рішення Господарського суду Полтавської області від 19.02.2020 (суддя Сірош Д.М.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Багмута Дмитра Степановича
до Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру Полтавської області
про поновлення договору оренди землі, визнання укладеною додаткової угоди,
1. Суть позову
1.1. Звернувшись в суд з даним позовом до Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру Полтавської області (далі - відповідач), Фізична особа-підприємець Багмут Дмитро Степанович (далі - позивач) просив визнати поновленим договір оренди земельної ділянки площею 12,8572 га, кадастровий номер 5322481700:06:000:0240 від 01.12.2011, укладений між Кременчуцькою районною державною адміністрацією та позивачем, зареєстрований у Відділі Держкомзему у Кременчуцькому районі Полтавської області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 16.01.2012 за №532240004000781, строком на 7 (сім) років з моменту набрання законної сили рішенням суду у даній справі; визнати укладеною з моменту набрання законної сили рішенням суду у даній справі Додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки.
1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем були вжитті всі необхідні заходи та дотримано положення Закону України "Про оренду землі" щодо реалізації переважного права на поновлення договору оренди землі, а поведінка відповідача є недобросовісною та порушує переважне право орендаря на поновлення договору оренди землі та укладення додаткової угоди.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.02.2020, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.07.2020, які є предметом касаційного перегляду, в позові відмовлено.
2.2. Рішення судів мотивовані тим, що відповідач заперечував проти поновлення договору; при передачі орендодавцем земельної ділянки особі (особам) у власність інститут переважного права застосовуватись не може навіть при виконанні усіх передбачених законодавством та договором оренди умов попереднім орендарем, оскільки переважне право на поновлення договору оренди землі виникає лише в разі подальшого перебування земельної ділянки в оренді та при наявності інших осіб, які претендують на оренду цієї ж земельної ділянки, про що зазначено Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.03.2018 у справі № 393/155/17-ц; земельна ділянка з кадастровим номером 5322481700:06:000:0240, яка була об`єктом договору оренди, перестала існувати як об`єкт цивільних прав за наслідками її поділу, що свідчить про неможливість поновлення зазначеного договору.
3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1. В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову апеляційного суду і рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права.
3.2. В скарзі позивач посилається на те, що судами не були враховані правові позиції щодо застосування норм права у подібних відносинах, викладені в постановах Верховного Суду, а саме в постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №922/327/19, постанові Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №924/1181/18, постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №905/650/18, постанові Верховного Суду від 19.12.2019 у справі №923/1091/18, постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №920/1171/18, постанові Верховного Суду від 15.01.2019 у справі №908/1569/17, постанові Верховного Суду від 27.07.2020 у справі №912/686/17, постанові Верховного Суду від 04.10.2017 у справі №914/1128/16, постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №908/299/18. Також в скарзі позивач просить відступити від висновку щодо застосування норм права, викладеного в постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №393/155/17-ц, який був застосований апеляційним судом.
4. Обставини справи
4.1. Як встановлено судами, 01.12.2011 між Кременчуцькою районною державною адміністрацією (орендодавець) та суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою Багмут Дмитром Степановичем (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (договір оренди), за умовами п.1.1. якого орендодавець на підставі розпорядження голови Кременчуцької районної державної адміністрації №432 від 04.07.2011 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (рілля) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області.
За умовами п.2 договору оренди, в оренду передається земельна ділянка кадастровий номер 5322481700:06:000:0240 загальною площею 12,8572 га, з них землі запасу сільської ради контур № 6 - 12,8572 га (рілля).
Договір укладено терміном на 7 (сім) років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п.6 договору оренди).
Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 36 договору оренди).
Договір оренди зареєстровано у відділі Держкомзему у Кременчуцькому районі Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.01.2012 за № 532240004000781.
Таким чином, дія договору оренди закінчується 16.01.2019.
4.2. Додатковою угодою до договору оренди земельної ділянки, сторонами внесені зміни, зокрема, до пункту 7 договору оренди земельної ділянки, який викладено у наступній редакції: «Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 2% від нормативної грошової оцінки 1 га ріллі по області та складає 5 876,59 грн в рік за 12,8572га». Також внесені зміни до пунктів 11 та 31 договору оренди земельної ділянки від 01.12.2011. Всі інші умови договору залишились незмінними.
Додаткова угода зареєстрована у Відділі Держкомзему у Кременчуцькому районі Полтавської області 26.07.2012 №532240004001486.
4.3. З метою реалізації переважного права на поновлення договору оренди, позивач 02.10.2018 звернувся на адресу Кременчуцької райдержадміністрації та до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області з листами-повідомленнями про поновлення договору оренди, до яких, окрім інших документів, додано проект додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки, договір оренди земельної ділянки від 01.12.2011 із усіма додатками, тощо.
4.4. Даний лист-повідомлення був зареєстрований ГУ Держгеокадастру у Полтавській області за №Б-14249/0/25-18 від 02.10.2018.
4.5. Кременчуцькою районною державною адміністрацією лист отримано 02.10.2018.
4.6. За змістом додаткової угоди, ФОП Багмут Д.С. пропонував орендодавцю поновити договір оренди на 7 (сім) років та встановити орендну плату у розмірі 12% від нормативно- грошової оцінки земельної ділянки площею 12, 8572 га, тощо.
4.7. Листом від 08.10.2018 №2177/01-55 Кременчуцькою районною державною адміністрацією повідомлено, що районні державні адміністрації позбавлені повноважень щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власність або користування. Позивачу рекомендовано звернутися до розпорядника земель сільськогосподарського призначення, а саме до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області.
4.8. Листом від 24.10.2018 №8982/0/26-18 ГУ Держгеокадастру у Полтавській області повідомлено позивача про відсутність у додатках до листа-повідомлення агрохімічних паспортів земельної ділянки станом на час передачі земельної ділянки у користування та станом на час спливу п`ятирічного терміну з моменту передачі земельної ділянки в користування. Запропоновано орендарю звернутися з відповідним листом - повідомленням про поновлення договору оренди землі за місяць до спливу строку договору оренди землі. До клопотання у складі документів запропоновано надати на розгляд Головного управління також технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, затверджену у відповідності до вимог чинного законодавства та агрохімічний паспорт земельної ділянки.
4.9. 12.12.2018 позивач повторно звернувся з листом-повідомленням про поновлення договору оренди, до якого, серед іншого, було додано проект додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки, договір оренди земельної ділянки від 01.12.2011 із усіма додатками, технічну документацію з нормативно - грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер 5322481700:06:000:0240, агрохімічний паспорт поля з показниками за 2012 рік, тощо. Вказаний лист-повідомлення зареєстрований ГУ Держгеокадастру у Полтавській області за № Б-18052/0/25-18 від 12.12.2018.
4.10. Листом від 09.01.2019 №109/0/26-19 ГУ Держгеокадастру у Полтавській області повідомлено позивача про набрання з 01.01.2019 чинності загальнонаціональною (всеукраїнською) нормативною грошовою оцінкою земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів. Відомості про нормативну грошову оцінку земельної ділянки сільськогосподарського призначення надаються у формі витягу з нормативної грошової оцінки у відповідності до вимог статті 20 Закону України "Про оцінку земель". Запропоновано врахувати вищезазначене та вжити відповідних заходів.
4.11. Листом №298/0/26-19 від 18.01.2019 ГУ Держгеокадастру у Полтавській області повідомлено позивача про відсутність наміру продовжувати договірні відносини на земельну ділянку кадастровий номер 5322481700:06:000:0240; зазначено, що з метою здійснення економічно ефективного використання землі Головне управління вважає за доцільне передання права оренди на земельну ділянку на конкурентних засадах (торгах).
4.12. Вважаючи, що така поведінка орендодавця в особі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області є недобросовісною та порушує переважне право орендаря на поновлення договору оренди землі та укладення додаткової угоди, позивач звернувся до суду з цим позовом, у задоволенні якого судом відмовлено.
5. Мотиви окремої думки
5.1. Відповідно до положень частин 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції чинній на момент закінчення строку дії договору, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (ч.1). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (ч.2). До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (ч.3). При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (ч.4). Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч.5).
Відповідно до положень частин 6 статті 33 цього Закону у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).
Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу (ч.7).
Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку (ч.8).
5.2. Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідно до відомостей публічно-кадастрової карти земельна ділянка з кадастровим номером 5322481700:06:000:0240 площею 12,8572 га відсутня у наслідок її поділу. 
Так, на підставі відповідних наказів Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області були надані дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства у власність фізичним особам - громадянам (як учасникам АТО). Земельним ділянкам присвоєні нові кадастрові номери.
Також встановлено, що дії щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5322481700:06:000:0240 площею 12,8572 га були предметом оскарження ФОП Багмутом Д.С. в судовому порядку. Постановою апеляційного суду, яка була залишена без змін постановою Верховного Суду у справі №917/750/19, в позові було відмовлено.
5.3. Встановивши, що об`єкт договору оренди землі, поновити який просить позивач, було поділено і новим земельним ділянкам присвоєно нові кадастрові номери, суди зазначили, що така обставина унеможливлює пролонгацію укладеного раніше договору оренди і є підставою для відмови у позові.
Разом з тим, в постанові від 27.07.2020 у справі №912/686/17, Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду висловив наступний висновок: формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб. Такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц (пункт 56) та від 01.10.2019 у справі №922/2723/17 (пункт 7.36).
Статтею 27 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання прав і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
Суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений в позові спосіб.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №908/299/18 зазначила, що якщо орендодавець відмовляється чи ухиляється від укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість укладення якої передбачена частиною 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі", то належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту.
5.4. Відтак, оскільки позивачем було правильно обрано спосіб захисту своїх прав, відповідно до приписів законодавства, обґрунтовуючи порушення своїх прав на поновлення договору оренди, позивач вправі розраховувати на їх захист незалежно від того, як інша сторона спору (орендодавець) розпорядилась об`єктом спору і договору оренди землі, який позивач просить поновити в суді, а поділу земельної ділянки з присвоєнням новоствореним земельним ділянкам кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений позивачем спосіб.
Відповідно до приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 N 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права (ч.5). Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч.6).
Згідно частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суди попередніх інстанцій вказаної вище правої позиції щодо застосування норм права не врахували, отже неправильно застосували норми матеріального права, що є підставою для скасування прийнятих рішень.
При цьому слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 вказала, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
Таким же чином підлягають врахуванню при вирішенні спору і інші постанови Верховного Суду.
5.5. В касаційній скарзі позивач просить відступити від висновку Верховного Суду, викладеного в поставі Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №393/155/17-ц,т який було застосовано апеляційним судом і який полягає в наступному: переважне право на поновлення договору оренди землі виникає лише в разі подальшого перебування земельної ділянки в оренді та при наявності інших осіб, які претендують на оренду цієї ж земельної ділянки, то при передачі орендодавцем земельної ділянки особі (особам) у власність інститут переважного права застосовуватись не може навіть при виконанні усіх передбачених законодавством та договором оренди умов попереднім орендарем.
Також у вказаній постанові зазначено, що переважне право - це встановлене законом або договором право учасника цивільних відносин на переважне перед іншими особами вчинення дій (правочинів), спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто переважне право на поновлення договору оренди землі виникає лише у разі подальшого перебування земельної ділянки в оренді та при наявності інших осіб, які претендують на оренду цієї ж земельної ділянки.
Позивачем обґрунтовано відступлення від вказаного висновку тим, що він суперечить положенням приписів абзацу 22 частині 2 статті 134 Земельного кодексу України, відповідно до яких не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: поновлення договорів оренди землі, укладення договорів оренди землі на новий строк з використанням переважного права орендаря.
Дійсно, оскільки обрання нового орендаря для земельної ділянки серед тих, які лише пропонують свої умови для оренди певної земельної ділянки та того, хто вже орендував земельну ділянку і бажає шляхом реалізації переважного права поновити укладений договір оренди, відбувається за різних підходів - або шляхом конкурсу, або відповідно до положень статті 134 Земельного кодексу України, коли такий не може проводитись у разі поновлення договорів оренди землі. При цьому така інтерпретація переважного права в контексті приписів статті 33 Закону України "Про оренду землі" нівелює пріорітетне становище орендаря землі щодо укладення (поновлення) договору оренди на новий строк.
5.6. Разом з тим, не вважаю, за необхідне відступати від вказаного вище висновку, що відповідно до приписів статті 302 ГПК України мало б здійснюватися Великою Палатою Верховного Суду, з огляду на те, що, як зазначалось вище, врахуванню підлягає правова позиція, висловлена останньою і яка на момент винесення судового рішення є актуальною.
Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №159/5756/18 висловлено правову позицію про те, що відповідно до статті 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статті 302 ГПК України саме Велика Палата Верховного Суду є спеціально створеним колегіальним органом Верховного Суду, метою діяльності якого є забезпечення однакового застосування судами норм права. Статтею ЗЗ Закону України "Про оренду землі" було визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому законодавець ототожнив поняття «переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк» та «поновлення договору оренди землі», використовуючи конструкцію «поновлення договору оренди землі» як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами першою-п`ятою, так і для підстави, передбаченої частиною шостою цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність. Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини перша - п`ята статті 33 Закону України "Про оренду землі").
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №594/376/17-ц, яка була винесена у зв`язку з передачею Великій Палаті на розгляд справи з тієї підстави, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, викладено наступну правову позицію щодо застосування статі 33 Закону України "Про оренду землі": реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків; отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.
У постанові від 26.05.2020 у справі № 908/299/18, предметом позову в якій було визнання поновленим договору оренди землі у запропонованій редакції, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову, зокрема, з огляду на те, що позивач дотримався процедури повідомлення орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, надавши проект додаткової угоди за п`ятдесят днів до закінчення строку дії договору, належним чином виконавши свій обов`язок щодо повідомлення орендодавця про намір його поновити. Крім цього, позивач продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору.
Отже, врахуванню у даній справі, що переглядається у касаційному порядку, підлягають вищевикладені актуальні позиції Великої Палати Верховного Суду, що є спеціально створеним колегіальним органом з метою діяльності забезпечення однакового застосування судами норм права.
5.7. При цьому заперечення щодо поновлення договору оренди відповідно до частини першої - п`ятої статті 33 Закону України "Про оренду землі", та як виплаває із наведених вище висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі №159/5756/18, мають бути обґрунтовані, тобто відмова від поновлення договору оренди має бути мотивна приписами законодавства.
У даній справі, що переглядається у касаційному порядку, судами обох інстанцій не встановлено, що заперечення відповідача у поновленні договору оренди на новий строк були обґрунтованими, у судових рішеннях не наведено таких обґрунтувань як і відповідність їх вимогам законодавства.
5.8. Положення частини першої - п`ятої статті 33 Закону України "Про оренду землі" слід розуміти таким чином:
а) орендодавець у разі невідповідності змісту листа-повідомлення та умов проекту додаткової угоди вимогам закону повинен протягом місяця із дати його отримання повідомити орендареві про такі невідповідності, що, у свою чергу, може бути підставою для заперечення у задоволенні заяви орендаря;
б) може запропонувати свою редакцію істотних умов договору оренди землі.
При цьому необхідно мати на увазі, що заперечення орендодавця щодо невідповідності листа-повідомлення із проектом додаткової угоди вимогам закону мають бути обґрунтованими і містити конкретні посилання на порушення закону, зазначені у листі-повідомленні або проекті додаткової угоди, або містити конкретні істотні умови договору, щодо яких орендодавець пропонує зміни.
Якщо орендар та орендодавець у процесі погодження фактично дійшли згоди щодо нових істотних умов договору оренди землі, але не уклали додаткової угоди, то способом захисту прав орендаря буде саме його звернення до суду із позовом про укладення додаткової угоди на нових узгоджених істотних умовах, а не автоматична пролонгація на попередніх умовах.
Також слід зазначити, що норми Закону України "Про оренду землі" не передбачають обов`язкового надання орендарем інших додаткових документів до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі, окрім проекту додаткової угоди.
Подібна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №917/1934/19, постанові Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 906/949/19.
5.9. Застосовуючи положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до обставин справи «Стретч проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 24.07.2003 вказав на таке. Заявник погодився з умовами договору оренди з огляду на те, що надалі він зможе продовжити термін його дії, і жодна із сторін не знала, що існувала якась юридична перешкода цій умові. У ситуації, яка склалася, заявник мав право, принаймні, очікувати на законних підставах, що він зможе продовжити термін дії договору, і таке очікування можна вважати в цілях застосування положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції складовою частиною його права власності, наданого йому за договором оренди.
Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.
Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.
5.10. Відповідно до положень статті 34 частини 3 ГПК України суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку, яка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
З урахуванням викладеного, вважаю за необхідне викласти свою окрему думку.
6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
6.1. У даній справі, виходячи із вище наведених правових висновків Великої Палати Верховного Суду про те, що орендар є найбільш уразливою стороною в цих правовідносинах, який потребує захисту від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин, виходячи із наведеної вище добросовісної поведінки орендаря, та враховуючи, що із встановлених судами обставин справи не вбачається обґрунтованих заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення, не вбачаю правових підстав для відмови у позові.
6.2. Відтак, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, отримали підтвердження під час касаційного провадження.
6.3. Оскільки для правильного вирішення спору необхідним є дослідження вказаних доказів та обставин дотримання сторонами приписів статті 33 Закону України "Про оренду землі" в контексті наведених вище правових позицій про, зокрема, обґрунтованості заперечень відповідач щодо поновлення договору оренди на запропонованих позивачем умовах, чи відповідають запропоновані позивачем умови договору про поновлення договору оренди приписам законодавства, а колегія судді касаційної інстанції не має можливості в силу положень статті 300 ГПК України самостійно прийняти рішення, оскільки прийняття рішення в даному випадку пов`язане із дослідженням доказів та встановленням обставин справи, що в суді касаційної інстанції не допускається, оскаржені судові рішення у справі підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий                                                                                Г.М. Мачульський