ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2020 р.	Справа № 520/13296/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Присяжнюк О.В. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 року (головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022) по справі № 520/13296/2020
за позовом         ОСОБА_2  
до     Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)  
про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
          Позивач, ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними та скасувати постанови про накладення штрафів від 07.09.2020, винесені державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Бакшеєвим С.М. в межах виконавчого провадження № 56298905.
          Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від  13.11.2020 адміністративний позов задоволений. 
Визнано протиправною та скасовано постанову від 07.09.2020 р. про накладення штрафу, винесену державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Бакшеєвим С.М. в межах виконавчого провадження № 56298905, стосовно подій, що мали місце 14.07.2020 р.;
Визнано протиправною та скасовано постанову від 07.09.2020 р. про накладення штрафу, винесену державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Бакшеєвим С.М. в межах виконавчого провадження № 56298905, стосовно подій, що мали місце 16.07.2020 р.;
Визнано протиправною та скасовано постанову від 07.09.2020 р. про накладення штрафу, винесену державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Бакшеєвим С.М. в межах виконавчого провадження №56298905, стосовно подій, що мали місце 19.07.2020 р.;
Визнано протиправною та скасовано постанову від 07.09.2020 р. Про накладення штрафу, винесену державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Бакшеєвим С.М. в межах виконавчого провадження № 56298905, стосовно подій, що мали місце 20.07.2020 р.;
Визнано протиправною та скасовано постанову від 07.09.2020 р. Про накладення штрафу, винесену державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Бакшеєвим С.М. в межах виконавчого провадження № 56298905, стосовно подій, що мали місце 24.07.2020 р.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків)  на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840,80 грн. 
ОСОБА_1 , не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання   повідомлені своєчасно та належним чином. 
Позивач та апелянт подали клопотання про розгляд справи без їх  участі.
Також позивач подав клопотання про закриття провадження по справі, яке було розглянуто судом та залишено без задоволення.
Відповідно до  ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених  про дату, час і місце  розгляду справи, не перешкоджає  розгляду  справи.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на виконанні у Шевченківському відділі Державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходиться виконавчий лист № 638/12278/15-ц, виданий Дзержинським районним судом м. Харкова 27.04.2018 року.
03.05.2018 державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 56298905  з примусового виконання зазначеного виконавчого листа по справі № 638/12278/15-ц.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 14.05.2018 року по справі  №638/12278/15-ц, яка набрала законної сили  14.05.2018, клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання рішення суду задоволено та зупинено виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2016 року та постанови апеляційного суду Харківської області від 12.04.2018 до закінчення касаційного провадження  (http://reestr.court.gov.ua/Review/92415337).
18.05.2018 державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу за невиконання 17.05.2018 рішення суду без поважних причин.
В подальшому 11.10.2019 вказане виконавче провадження на підставі ст. 25 Закону України “Про виконавче провадження” передано на виконання до Шевченківського ВДВС м, Харків ГТУЮ у Харківській області. Головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бакшеевим С.М. 11.10.2019 винесено постанову про прийняття ВП № 56298905 до виконання.
Як встановлено в ході розгляду справи 07 вересня 2020 відповідачем винесено постанови про накладення штрафу на позивачку у подвійному розмірі за невиконання судового рішення в частині ненадання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для спілкування із стягувачем ОСОБА_1 (батьком), а саме: - 14.07.2020 (вівторок) о 18-00 за адресою: АДРЕСА_1 ; - 16.07.2020 (четвер) о 16-00 за тією ж адресою; - 19.07.2020 (неділя) о 10-00 за тією ж адресою; - 20.07.2020 (понеділок) о 16-00 за тією ж адресою; - 24.07.2020 (п`ятниця) о 14-00 за тією ж адресою.
Вважаючи, що у відповідача з 07.04.2020 року не було законних підстав для проведення виконавчих дій в межах виконавчого провадження № 56298905 та з урахуванням неможливості проведення виконавчих дій внаслідок запровадження карантинних заходів на території України внаслідок розповсюдження COVID-19, позивач звернулась з позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Спірні правовідносини врегульовані положеннями Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження"  (надалі - Закон №1404-VIII) та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої     наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5  (надалі -      Інструкція №512/5).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження"  (надалі - Закон №1404-VIII), під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч. 2 ст. 74 Закону №1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Приписами ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з ст. 64-1 Закону №1404-VIII, виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення, державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У    розділі ІХ Інструкції № 512/5 наведено порядок виконання рішень немайнового характеру, у тому числі рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною.
Відповідно до п. 5 розділу ІХ Інструкції № 512/5, якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.
Державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною.
Якщо сторона виконавчого провадження не з`явилася у визначений у виклиці час до державного виконавця та письмово не повідомила державного виконавця про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною, державний виконавець визначає час та (або) місце такого побачення без врахування позиції відповідної сторони виконавчого провадження.
З урахуванням вказаних положень, державний виконавець обтяжений обов`язком вчинення необхідних процесуальних дій з метою погодження зі сторонами виконавчого провадження часу та (або) місця виконання рішення суду.  
Відповідно до п.п. 8, 9    розділу ІХ Інструкції № 512/5,         державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою       статті 64-1 Закону №1404-VІІІ.
При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою            статті 64-1 Закону №1404-VІІІ.
Тобто, державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання судового рішення боржником, а підставою для накладення штрафу є невиконання рішення боржником без поважних причин. Тобто, державний виконавець має встановити відсутність поважних причин невиконання рішення, про що зазначити в постанові від 24.03.2020.
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).
Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до         ст. 75 Закону № 1404-VIII.
Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.03.2020 по справі №640/11079/19.          
Як свідчать матеріали справи, підставою для прийняття оскаржуваної постанови про накладення на позивача штрафу слугувало те, що боржником не забезпечено побачення стягувача з ОСОБА_1 в порядку визначеному рішенням суду.
          Відповідно до матеріалів виконавчого провадження, що позивач неодноразово зверталась до відповідача із заявами про відкладення виконавчих дій по даному виконавчому провадженню у зв`язку із поширенням вірусу COVID-19 та продовження карантину на території України, який передбачав низку обмежень, що унеможливлювали здійснення виконавчих дій в межах даного виконавчого провадження (постанова КМУ від 11.03.2020 № 211 “Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2” зі змінами та доповненнями)
          Крім того, суд першої інстанції доцільно взяв до уваги  твердження позивачки, що вона та її малолітня донька постійно проживають в с. Високий, що знаходиться на відстані 25 – 30 км. від Харкова, разом із батьками позивача, які є людьми похилого віку та відносяться до основної групи ризику зараження коронавірусною інфекцією. 
          Позивачка зверталася до відповідача з клопотаннями про проведення побачень з дитиною за місцем мешкання у с. Високому, з метою запобігання можливого поширення коронавірусної інфекції та уникнення можливого зараження коронавірусною інфекцією, оскільки відвідування загальних місць, перебування у громадському транспорті, підвищує ризик захворювання, проте жодних рішень за вказаними клопотаннями щодо визначення місця та способу спілкування з батьком, матеріалами виконавчого провадження не містять.
У той же час, за визначенням позивачки, здійснення виконавчих дій у період карантину і встановлених обмежень фактично є змушуванням позивача та її малолітньої дитини відвідувати загальні місця, що є порушенням вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, та несе ризик здоров`ю позивача та її дитини.
Колегія суддів зазначає, що пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Положеннями ст. 12 Закону України “Про охорону дитинства” передбачено, що  батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток тощо.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 по справі “Хант проти України” визначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року).
          За наведених обставин колегія суддів дішла висновку, що у спірних правовідносинах позивач повідомляючи попередньо державного виконавця про неможливість забезпечення проведення побачення у виконання судового рішення та надаючи заяви про відкладення вчинення таких дій керувалась виключно інтересами дитини та питаннями забезпечення її здоров`я в умовах запровадженого карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
          При вирішення даного спору слід враховувати необхідний баланс між виконанням позивачем обов`язків як боржника у виконавчому провадженні з одного боку та обов`язків ОСОБА_2 як одного із батьків забезпечувати безпеку та здоров`я малолітньої дитини з іншого боку.
          З огляду на зазначене, колегія суддів не вбачає підстав вважати відмову ОСОБА_2 у виконанні рішення про встановлення побачення з дитиною необґрунтованою, оскільки інтереси дитини є пріоритетними і визначальними при вирішенні даного спору.
Враховуючи вказане вище, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що з урахуванням обов`язку державного виконавця щодо здійснення перевірки виконання боржником рішення суду, а також причин поважності його невиконання, відповідач не врахував всіх обставин у справі та не здійснено заходів щодо визначення іншого альтернативного способу місця проведення зустрічей стягувача з дитиною, в тому числі за місцем постійного проживання боржниці та дитини. 
За таких підстав, постанови про накладення штрафів ВП №59275523 від 07.09.2020 відносно позивачки є передчасними та підлягають скасуванню.
          Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
          Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.
          Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
          Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
          Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 271, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 року по справі № 520/13296/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили  з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді 	   	Т.С. Перцова    О.В. Присяжнюк