КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа №368/657/20                                                                            Головуючий у І інстанції Іванюта Т.Є.
Провадження №22-ц/824/12684/2020                                                  Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 листопада 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача                                                      Голуб С.А.,  
            суддів:                                                                      Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
            за участі секретаря судового засідання                 Сакалоша Б.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 10 липня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: приватний нотаріус Головного територіального управління юстиції у Київській області Кагарлицького територіального округу Воловенко Раїса Павлівна про встановлення факту проживання однією сім`єю,
 
ВСТАНОВИЛА:
 
У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся з вказаною заявою до суду першої інстанції, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 з яким доводився позивачу вітчимом і з він проживав однією сім`єю майже із народження і до дня смерті ОСОБА_3 .
Після смерті вітчима - ОСОБА_3 , відкрилася спадщина на житловий будинок, в якому вони проживали, та на земельну ділянку, загальною площею 3,0758 га з призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в селі Переселення Кагарлицького району Київської області. Померлий за життя заповіту не складав. Заявник є спадкоємцем четвертої черги. Однак він не може оформити спадщину так як не має підтвердження факту проживання з померлим однією сім`єю.
На підставі викладеного, заявник просив суд першої інстанції встановити факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , більше п`яти років до часу відкриття спадщини.
Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 10 липня 2020 року заяву ОСОБА_2 задоволено та встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом п`яти років до часу відкриття спадщини.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що встановленні судом обставини щодо спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю протягом п`яти років до часу відкриття спадщини, не відповідають дійсним обставинам справи.
Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .
На момент смерті ОСОБА_3 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №167853 від 24 березня 2006 року належала земельна ділянка площею 3,0758 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області.
21 вересня 2006 року ОСОБА_3 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Мозговим В.В. та зареєстрований в реєстрі за №3795.
Відповідно до вказаного заповіту ОСОБА_3 земельну ділянку згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №167853 виданого 24.03.2006 р. Кагарлицькою районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі державних актів на право приватної власності на землю №010601400650 заповів ОСОБА_1 .
Після смерті ОСОБА_3 із спадкоємців за законом першої - п`ятої черги нікого не залишилось. Залишився лише спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 .
Отже, враховуючи те, що ОСОБА_3 склав заповіт від 21 вересня 2006 року, яким заповів ОСОБА_1 земельну ділянку площею 3,0758 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області, останній може успадкувати вказане в заповіті майно.
ОСОБА_1 , у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк, подав до приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу Воловенко Р.П. заяву про прийняття спадщини ОСОБА_3 .
Що стосується ОСОБА_2 , то він не є спадкоємцем за законом першої - третьої черги, оскільки не є кровним родичем померлого ОСОБА_3 .
Заявник ОСОБА_2 є сином колишньої дружини ОСОБА_3 . ОСОБА_4 .
На час смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_2 не проживав у його будинку з 2017 року. Також, з 2017 року сімейні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 припинились.
Не проживаючи у будинку ОСОБА_3 з 2017 року, ОСОБА_2 не вів з померлим спільного побуту, не мали взаємних права щодо один одного та не ніс будь-яких витрат по утриманню житла, не сплачував платежі за комунальні послуги.
З приводу не проживання ОСОБА_2 у житловому будинку ОСОБА_3 , останній звертався з позовом до Кагарлицького районного суду Київської області про визнання ОСОБА_2 , його брата ОСОБА_4 та брата ОСОБА_5 такими, що втратили право на користування житловим будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .
Отже, ще за життя ОСОБА_3 особисто вказував на те, що ОСОБА_2 не є його сім`єю, не проживає з ним та вимагав визнання його таким, що втратив право на користування його житловим будинком.
Відповідно, викладене дає підстави вважати, що суд першої інстанції не встановив такі обов`язкові умови для визнання осіб членами сім`ї, як наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
            На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту.
В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 в якому зазначено, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та на підставі повно та всебічно встановлених обставин справи.
Окрім того, у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що апелянт не є спадкоємцем мйна ОСОБА_3 за заповітом, оскільки 01 квітня 2014 року ОСОБА_3 було укладено інший заповіт. Даним заповітом, який посвідчено секретарем Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області Шевченко Є.А., все своє майно, де б воно не було із чого б не складалося, ОСОБА_3 заповів ОСОБА_2 .
Таким чином, складення заповідачем ОСОБА_3 01 квітня 2014 року заповіту на користь ОСОБА_2 скасовує дію заповіту ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , складеного 21 вересня 2006 року, і твердження апелянта, що він є спадкоємцем за заповітом не відповідає дійсності.
Окрім того, судом було допитано свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . Всі свідки у судовому засіданні підтвердили обставини, викладені у заяві про встановлення факту спільного проживання протягом останніх п`яти років ОСОБА_2 із спадкодавцем ОСОБА_8 .
Окрім цього, матеріали справи містять копії документів, які підтверджують факт проживання заявника разом із спадкодавцем протягом останніх п`яти років перед смертю спадкодавця однією сім`єю.
На підстав викладеного, ОСОБА_2 просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Клапчук Ф.П. апеляційну скаргу підтримав. Заявив клопотання про залишення заяви без розгляду, оскільки існує спір про право.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Лисюк О.В. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Наполягала на тому, що ОСОБА_1 не мав права оскаржувати рішення суду, оскільки заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 скасований шляхом укладання іншого заповіту на користь ОСОБА_2 . При цьому додала до матеріалів справи докази того, що ОСОБА_1 звернувся до Кагарлицького районного суду Київської області з позовом до Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області про визнання заповіту дійсним, що підтверджує її доводи про те, що наданий апелянтом до суду заповіт, яким він обґрунтовував своє право на оскарження рішення суду, є недійсним.
Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з урахуванням наступних підстав.
Задовольняючи заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд першої інстанції виходив з того, що заявником надано належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю не менше 5 років до часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає вказаним вимогам цивільного процесуального законодавства, а тому не може погодитися з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з такого. 
            Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
         Згідно зі ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно зі ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.
Згідно зі ст.ст. 293, 294 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. 
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , близьких родичів не мав.
Покійний ОСОБА_3 був чоловіком матері заявника - ОСОБА_9 . Шлюб між ними було укладено 08 лютого 1989 року.  Шлюб розірваний у 1999 році.
Після розлучення матері з ОСОБА_3 . ОСОБА_2 залишився проживати разом з вітчимом у його будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В даному будинку ОСОБА_2 проживає і на день звернення із заявою до суду.
Після смерті ОСОБА_3 , відкрилася спадщина на житловий будинок, в якому вони проживали, та на земельну ділянку, загальною площею 3,0758 га з призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в селі Переселення Кагарлицького району Київської області.
16 червня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Головного територіального управління юстиції у Київській області Кагарлицького районного нотаріального округу Воловенко Р.П. із заявою про прийняття спадщини, проте заявнику листом вих. № 131/02-14 від 16 червня 2020 року було рекомендовано звернутися до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю.
Також до приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу Воловенко Р.П. звернувся із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 .
Аналіз установлених судом обставин справи дає підстави для висновку, що в даному випадку виник спір про право на спадщину.
Крім того, мотивуючи заяву, ОСОБА_2 вказував, що встановлення даного факту необхідно для належного оформлення права на спадщину.
За положеннями ч. 6 ст. 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегією суддів встановлено, що у даній справі вбачається спір про право, а тому колегія суддів доходить висновку про те, що заяву слід залишити без розгляду.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір на користь ОСОБА_1 , який був сплачений ним за звернення до суду з апеляційною скаргою.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про залишення без розгляду заяви про встановлення факту.
Керуючись ст.ст. 141, 263, 315, 319, 367, 369, 374, 376 України, колегія суддів
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, задовольнити.
Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 10 липня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: приватний нотаріус Головного територіального управління юстиції у Київській області Кагарлицького територіального округу Воловенко Раїса Павлівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: приватний нотаріус Головного територіального управління юстиції у Київській області Кагарлицького територіального округу Воловенко Раїса Павлівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю залишити без розгляду.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 630 грн. 60 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 17 листопада 2020 року.
 
Реквізити сторін:
Заявник:ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Особа, яка не брала участі у справі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
 
Суддя-доповідач
 
Судді: