Головуючий І інстанції: Шляхова О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 р. 	Справа № 520/2825/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  П`янової Я.В. ,
          розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2020, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 27.05.2020 по справі № 520/2825/20
          за позовом     ОСОБА_1  
          до    Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2020 року ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до  суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом також – відповідач, ГУ ПФУ в Харківській обл.), в якому просив:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській обл. які полягають в перерахунку йому пенсії  виходячи з 70% грошового забезпечення з 01.01.2018;
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській обл. які полягають у виплаті лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 та лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2019;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській обл. перерахувати та виплачувати йому пенсію у розмірі 80% грошового забезпечення з 01.01.2018, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою без урахування постанови КМУ № 649 від 22.08.2018 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській обл. перерахувати та виплачувати пенсію у розмірі 80% грошового забезпечення з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою без урахування постанови КМУ № 649 від 22.08.2018;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській обл.  нарахувати та виплатити йому компенсацією за несвоєчасну виплату пенсії з 01.01.2018 згідно з постановою КМУ № 159 від 21.02.2001 без урахування постанови КМУ № 649 від 22.08.2018 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській обл., які полягають в перерахунку пенсії   ОСОБА_1 виходячи з 70% грошового забезпечення з 01.01.2018. 
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській обл. в частині виплати ОСОБА_1 за період 05.03.2019 - 04.09.2019 75% суми підвищення до пенсії. 
Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській обл. здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії у розмірі 80 % грошового забезпечення з 01.01.2018.
Зобов`язано ГУ ПФУ  в Харківській обл. здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії у розмірі 100% підвищення за період 05.03.2019 - 04.09.2019.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області провести   ОСОБА_1 виплату недоотриманої суми пенсії з 01.01.2018 з урахуванням компенсації втрати частини доходу у порядку статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Харківській обл. судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване  рішення в цій частині та прийняти  постанову, якою  задовольнити  позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог скарги посилався на те, що судове рішення ухвалено з порушенням засад верховенства права та вимог матеріального і процесуального права, на підставі недостатніх, неналежних та недопустимих доказів, з наданням доказам і поясненням відповідача наперед встановленої сили, з немотивованим відхиленням доказів та доводів позивача, які не піддавались всебічному, повному та об`єктивному дослідженню, що у своїй сукупності призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого судового рішення, яке підлягає скасуванню. Зазначив, що суд першої інстанції помилково застосував до виплати сум перерахованих пенсій положення постанови Кабінету Міністрів України №804 від 14 серпня 2019 року «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян»( далі – постанова КМУ №804)  та обмежив виплату підвищення пенсії позивача до 04 вересня 2019 року. Зазначив, що постанова КМУ №804  не відповідає Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року ( далі – Закон №2262), оскільки нею встановлено відсоткове зменшення виплати пенсій та поетапність виплати підвищення до пенсії, що звужує зміст вже існуючих прав позивача. Зауважив, що він мав "законні сподівання" отримати пенсію у збільшеному розмірі після перерахунку її розміру, а отже обмеження щодо строків та розмірів виплати сум доплати до пенсії за 2018-2019 роки, передбачені постановою Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (в редакції чинній на час спірних правовідносин) від 21.02.2018 р. №103 (далі по тексту - постанова КМУ №103), не можуть бути застосовані. З посиланням на рішення Європейського суду з прав людини зазначив про помилковість відмови суду першої інстанції у задоволенні вимоги про виплату різниці з недоплати однією сумою та вказує, що вимога в цій частині підлягає задоволенню. Вважає, що оскільки право на виплату пенсії у нього виникло до прийняття постанови КМУ №649 від 22.08.2018, з урахуванням принципу неможливості зворотної дії у часі нормативно-правового акту, така постанова до спірних правовідносин не може бути застосована.
ГУ ПФУ в Харківській обл. у відзиві просило  апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.  Зазначило, що перерахунок та виплату пенсії позивачу проведено у відповідності до  норм чинного аконодавства, а тому підстави для задоволення вимог скарги відсутні.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України), розгляд справи проведено  в порядку письмового провадження за наявними  у справі матеріалами.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив дійсну військову службу у лавах Збройних Сил України, є пенсіонером Міністерства оборони України, перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Харківській обл. як отримувач пенсії за вислугу років, призначеної з 22.12.2004 згідно із Законом  №2262.
Розмір призначеної вперше пенсії станом на 22.12.2004 складав 80% грошового забезпечення, виходячи з вислуги 30 років, що підтверджується розрахунком пенсії за вислугу років Міністерства оборони України./а.с.13/
ГУ ПФУ у Харківській обл. відповідно до постанови КМУ №103 проведено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018 на підставі довідки уповноваженого органу та одночасно з цим здійснено зменшення розміру пенсії з 80% грошового забезпечення до 70%, та встановлено виплату пенсії у 2018 році у розмірі 50%, у 2019 році у розмірі 75% та у 2020 році у розмірі 100% від підвищеної пенсії позивача, відповідно до перерахунку пенсії від 17.02.2020./а.с.14/
Стверджуючи, що 01.01.2018 мала місце подія протиправного зменшення розміру пенсії з 80  % грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення, а також, наголошуючи на неправомірності виплати суми підвищення пенсії після перерахунку 01.01.2018 не у повному обсязі, позивач ініціював даний спір.
Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не оскаржується, а позивач фактично оскаржує рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог.
Відмовляючи в задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що вимога про виплату різниці з недоплати пенсії однією сумою суперечить як приписам частини другої статті 19 Конституції України, так і положенням статті 55 Закону №2262. Суд першої інстанції також дійшов висновку, що вимога про запровадження відповідачу заборони керуватись нормами постанови КМУ №649 від 22.08.2018 не підлягає задоволенню як така, що є передчасною, оскільки заявлена наперед та стосується подій майбутніх правовідносин.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі є Закон  №2262.
Згідно із приписами статті 63 Закону №2262 усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Відповідно до пункту 1 постанови КМУ №103 ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин)  визначено: перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" до 1 березня 2018 р. (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Відповідно до пункту 2 постанови КМУ №103 (в редакції чинній на час спірних правовідносин) виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 1 січня 2018 р. у таких розмірах: з 1 січня 2018 р. - 50 відсотків; з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - 75 відсотків; з 1 січня 2020 р. - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 р.
Виплата перерахованих пенсій здійснюватиметься поетапно починаючи з 1 січня 2018 р. у таких розмірах: з 1 січня 2018 р. - 50 відсотків; з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - 75 відсотків; з 1 січня 2020 р.  - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 р.
Органи Пенсійного фонду здійснюватимуть перерахунок пенсій на підставі довідок про складові оновленого грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, які будуть видані відповідними міністерствами та відомствами.
Отже, нормативний підхід до розуміння норм права, що регулюють відносини перерахунку і виплати пенсій на умовах норм Закону №2262 дає можливість зробити висновок, що зі зміною правового регулювання підстав проведення перерахунку пенсії Кабінету Міністрів України делеговано право встановлювати умови, порядок та розміри пенсійних виплат при перерахунку пенсії військовослужбовців, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.
Однак, колегія суддів зауважує, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 р. у справі №826/3858/18 визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 №103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Зобов`язано Кабінет Міністрів України невідкладно після набрання рішенням суду законної сили опублікувати резолютивну частину рішення суду про визнання нормативно-правого акта протиправним та нечинним в окремій його частині у виданні, в якому було офіційно оприлюднено нормативно-правовий акт.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 залишено без змін.
Отже, з 05.03.2019 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №826/3858/18 набрало законної сили і відповідно з 05.03.2019 пункти 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України №103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" є нечинними.
Відповідно до частини другої статті 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Колегія суддів зауважує, що на момент перерахунку пенсійним органом пенсії позивача з 01.01.2018 постанова КМУ №103 була чинною та не скасованою, відтак, дії відповідача щодо проведення перерахунку пенсії за рахунок виплати 50% суми підвищення пенсії у 2018 році та 75% суми підвищення пенсії з 01.01.2019 до 05.03.2019 не можуть вважатися протиправними, оскільки такий перерахунок за вказаний період проведено на виконання постанови Кабінету Міністрів України  №103, яка була чинна до  05.03.2019.
Так як рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №826/3858/18 скасовано п.2 постанови КМУ №103, яким встановлено поступовий розмір виплати підвищення перерахованих пенсій станом на 01.01.2018 відповідно до постанови КМУ №704,  позивач має право отримувати пенсію, перерахунок якої здійснено з 01.01.2018 на підставі Закону №2262, постанов КМУ  №704, №103 та  №45 з урахуванням 100% виплати підвищення пенсії, яка підлягала виплаті в зв`язку з підвищенням грошового забезпечення військовослужбовцям за аналогічною посадою з 05.03.2019 (з дати набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №826/3858/18).
Окрім того, постановою Верховного Суду від 12.11.2019 касаційну скаргу Кабінету Міністрів України залишено  без задоволення. Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року залишено  без змін.
Колегія суддів зауважує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованої у постанові від 06.08.2019, яка залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №160/3586/19 (провадження №11-986заі19), правової позиції Верховного Суду, сформованої у постанові від 17.07.2020 у справі №2540/2873/18, з 05.03.2019 пенсія колишньому військовослужбовцю підлягає виплаті у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, так як у зв`язку із скасуванням пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, обмеження щодо часткової виплати суми підвищення до пенсії скасовано.
Відповідач у даному випадку при проведенні перерахунку та виплати пенсії позивачу до 05.03.2019 не мав правових підстав для не врахування та не застосування до спірних правовідносин положення норм статті 63 Закону України №2262" та постанови КМУ №103, та у інший спосіб здійснювати таку виплату перерахованої пенсії.
З урахуванням вище зазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Харківській обл., які полягають у виплаті лише 50% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018 з 01.01.2018 та лише 75% суми  підвищення пенсії, визначеного на 01.03.2018  з 01.01.2019 до 04.03.2019 та зобов`язання перерахувати та виплатити пенсію за даний період, та відсутності підстав  в цій частині для задоволення вимог апеляційної скарги, оскільки орган пенсійного фонду діяв відповідно  до вимог чинного законодавства.
Як наслідок з 05.03.2019 у пенсійного органу  відсутні підстави для виплати перерахованої пенсії позивача відповідно до пункту 1 постанови КМУ №103 тому позивач має право на  виплату пенсії з урахуванням 100% суми підвищення пенсії  з 05.03.2019.
Колегія суддів зазначає, що обмеження судом першої інстанції в даному випадку датою 04.09.2019 задоволення вимог позову щодо  визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Харківській обл. з приводу виплати позивачу 75% суми підвищення до пенсії та зобов`язання здійснити  виплату пенсії у 100% розмірі підвищення з посиланням на постанову КМУ №804 від 14.08.2019 "Про деякі питання соціального захисту окремих категорій  громадян" є помилковим та необґрунтованим, з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 22 Конституції України  при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Приписами частин 1-3 статті сьомої КАС України визначено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.  Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Оскільки рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18 (набуло законної сили 05.03.2019) визнано неправомірним положення постанови КМУ №103, якими визначався порядок  проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України №2262, позивач з цієї дати (05.03.2019) набув право на виплату пенсії у 100% розмірі  підвищення пенсії.
Положеннями постанови КМУ №804 від 14.08.2019 "Про деякі питання соціального захисту окремих категорій  громадян", яка набрала чинності 04.09.2019, було установлено, що виплата пенсій, призначених згідно із Законом №2262 до 1 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із зазначеним Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським) та перерахованих з 1 січня 2018 року з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, заклади вищої освіти), що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року  "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", здійснюється у 2019 році в розмірі 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеної станом на 1 березня 2018 року.
Приписами частини четвертої статті 63 Закону  №2262 визначено, що усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Однак, колегія суддів зауважує, що фактично вищевказана постанова КМУ, з урахуванням вже визначеного позивачу з 05.03.2019 права  на виплату пенсії у 100% розмірі  підвищення пенсії, з 04.09.2019  обмежує розмір гарантованого позивачу пенсійного забезпечення у 75% суми  підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018, тобто вказаний нормативно - правовий акт Кабінету Міністрів України є таким, що звужує зміст та обсяг існуючих прав позивача на законодавчо встановлений розмір пенсійного забезпечення.
З урахуванням наведеного колегія суддів помилковими висновки суду першої інстанції щодо правомірності  обмеження виплати пенсії позивачу  органом пенсійного фонду з 04.09.2019. Тому в цій частині вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, а рішення суду скасуванню.
Щодо  позовних вимог про здійснення ГУ ПФУ в Харківській обл. виплати суми недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою, колегія суддів зазначає.
Приписами частин першої та другої статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Так, у своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі Ганс-Адам ІІ проти Німеччини"). "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").
Колегія суддів зауважує, що в даному випадку легітимні сподівання позивача на отримання пенсійний виплат, передбачені чинними нормами Законів України, тобто вони є конкретними, а тому на них поширюється режим "існуючого майна".
Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2014 року у справі "Суханов та Ільченко проти України" зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 35).
За змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності.
Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.
З огляду на вказане вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні вимог в цій частині, та як наслідок наявні підстави для  зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській обл. здійснити виплату суми заборгованості недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою.
Посилання суду першої інстанції на те, що вказана вимога не підлягає задоволенню,  оскільки кількість платежів у межах однієї суми коштів не порушує прав особи на соціальний захист у формі пенсійного забезпечення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки матеріалами справи встановлено протиправність дій пенсійного органу щодо зменшення з 01.01.2018 розміру пенсії позивача  до 70%, а також протиправність дій пенсійного органу щодо виплати позивачу з 05.03.2019 - 75% суми підвищення до пенсії, а тому позивач має законне право на отримання пенсійних  виплат, передбачених нормами чинного законодавства шляхом зобов`язання відповідача здійснити виплату суми заборгованості недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою.
Щодо вимоги про зобов`язання відповідача здійснити виплату суми заборгованості недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою без урахування постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду", якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, та вимоги застосовувати постанову Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 без урахування Постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018, колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів чинного законодавства, зокрема, приписів статті 129-1 Конституції України та приписів статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та повинно виконуватися  в повному обсязі і саме приписами Закону України "Про виконавче провадження" визначається порядок примусового виконання судових рішень, який не передбачає відповідного механізму, запровадженого Кабінетом Міністрів України.
З урахуванням того, що такі вимоги позову заявлені передчасно, стосуються подій майбутніх правовідносин, відносно яких відсутні об`єктивні дані існування у владного суб`єкта наміру на недотримання закону та порушення прав заявника, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції  про відмову у їх задоволенні з огляду на їх передчасність.
Водночас, колегія суддів зазначає, що позивач просив застосовувати постанову Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 без врахування постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 стосовно компенсаційних витрат, вимоги щодо яких є також передчасними.
Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Статтею 2 Закону України  "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Частиною другою статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів зауважує, що нарахування та виплата суми пенсії ставить первинною подією щодо компенсації втрати частини пенсії, яка нараховується та виплачується, відповідно, після та за результатом нарахування та виплати основної суми                            пенсії, а тому в даному випадку вимоги про зобов`язання відповідача нарахування та виплати позивачу компенсації за несвоєчасну виплату пенсії у зв`язку з порушенням строків їх виплати є передчасними.
Водночас, колегія суддів зауважує, що з урахуванням того, що суд апеляційної інстанції відповідно до приписів статті 308 КАС України, переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, і в даній справі не оскаржується рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 в частині задоволення вимог про виплату різниці із компенсацією втрати частини доходу у порядку статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" з 01.01.2018, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.
Згідно зі статтею 317 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, що є безумовною підставою для його скасування в цій частині.
В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат із урахуванням положень статті 139 КАС України, колегія суддів виходить з того, що судові витрати, які були понесені позивачем під час розгляду справи складаються з витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальній сумі 2102,00 грн (840,80 грн + 1261,20 грн), що підтверджується доказами про їх оплату (квитанцією №0.0.1632505486.1 від 27.02.2020 та дублікатом квитанції №0.0.1736982183.1 від 16.06.2020).
Оскільки Другим апеляційним адміністративним судом було ухвалено постанову, якою адміністративний позов задоволено частково, водночас враховуючи, що задоволені вимоги охоплюють обсяг порушених прав та законних інтересів за основними та похідними вимогами, рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити розподіл судових витрат стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Харківській обл. на користь позивача 2102,00 грн   
Керуючись ст. ст. 243, 250,  312, 315,  317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
    Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 по справі №520/2825/20 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у виплаті лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 05.03.2019, та в частині відмови у задоволенні позову щодо здійснення Головним  управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області виплати суми недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою.
    Прийняти постанову, якою в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.  
          Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області які полягають у виплаті 75% суми підвищеної пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний код – НОМЕР_1 ; місце проживання – АДРЕСА_1 ), визначеної станом на 01 березня 2018 року, з 05 вересня 2019 року.
          Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код 14099344; місцезнаходження - 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов.) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (ідентифікаційний код – НОМЕР_1 ; місце проживання – АДРЕСА_1 ) 100% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01 березня 2018 року, з урахуванням проведених раніше виплат, починаючи з 05 вересня 2019 року, однією сумою.
          В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 у справі №  520/2825/2020 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.
          Змінити розподіл судових витрат. 
          Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код – НОМЕР_1 ; місце проживання – АДРЕСА_1 ) судові витрати у сумі 2102,00 грн  за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код – 14099344; місцезнаходження – 61022, м. Харків, майдан Свободи, б.5, Держпром, 3 під., 2 пов.).
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін    Я.В. П`янова