ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 р.	Справа № 520/12418/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2020, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 07.10.2020 по справі № 520/12418/2020
за позовом   ОСОБА_1     
до  Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ ФІНАНС"   
про визнання протиправними дій та скасування постанов,
          ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ ФІНАНС", в якому просила визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 щодо винесення постанови від 24.03.2020 про відкриття виконавчого провадження № 61626430 та винесені ним у подальшому постанови від 24.03.2020 про стягнення з боржника основної винагороди; від 24.03.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; від 24.03.2020 про арешт коштів боржника; від 05.08.2020 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника також визнати протиправними і скасувати їх.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 відмовлено у задоволенні позову.
Позивач, не погоджуючись з таким рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 та прийняти нове судове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням приписів ст. 24 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-УІІІ "Про виконавче провадження", оскільки виконавче провадження відкрито не за місцем мого проживання, перебування або знаходженням майна з порушенням правил територіальної діяльності.
Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Від позивача до суду надійшла заява  про розгляд справи без її участі. 
На підставі частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судовим розглядом встановлено, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 перебуває виконавче провадження ВП №№ 61626430 у якому позивач є боржник.
24.03.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 у межах виконавчого провадження № 61626430 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
Вказане виконавче провадження відкрито на підставі заяви ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ ФІНАНС" від 12.03.2020 про примусове виконання виконавчого напису №     372 від 13.02.2020, виданого приватним нотаріусом КМНО Мажугою В. Ю., про стягнення з позивача, якою є ОСОБА_1 , на користь ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" заборгованості у розмірі 58 281,53 грн.
Не погоджуючись із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані постанови прийняті приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2  з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження".
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Надаючи правову оцінку спірних правовідносинам, суд апеляційної інстанції керується наступними приписами норм чинного законодавства.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Положеннями ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Пунктом 4 частини 2 статті 23 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон № 1403-VІІІ) передбачено, що в Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 6 ст. 25 Закону № 1403-VІІІ виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону № 1404-VІІІ знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ. 
Інформація про приватних виконавців виконавчого округу та реквізити їхніх офісів розміщуються у всіх судах та в органах державної виконавчої служби, розташованих у межах відповідного виконавчого округу. 
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
За приписами ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VІІІ приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. 
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України (ч. 4 ст. 24 Закону № 1404-VІІІ).
Згідно з п. 10 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за № 512/5, місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених ст. 24 Закону № 1404-VІІІ.
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ).
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (ч. 3 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ).
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ).
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що Закон № 1404-VІІІ і Закон № 1403-VІІІ визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому згідно з ч. 3 ст. 25 Закону № 1403-VІІІ право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. 
За приписами п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Положеннями ч. 5 ст. 24 Закону № 1404-VІІІ визначено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. 
Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. 
Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.
Положення наведених вище норм свідчать про те, що саме на виконавця покладено обов`язок встановити, чи пред`явлено виконавчий документ за належним місцем виконання, відповідно до ст. 24 вказаного Закону.
Судовим розглядом встановлено, що згідно з витягом з Єдиного реєстру приватних виконавців, приватний виконавець ОСОБА_2 здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва.
Згідно наявної в матеріалах справи копії довідки № 583 від 19.02.2019 виданої Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області (додаток до ID-картки), позивачка з 16.05.2016 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8). Відомостей про зміну місця реєстрації позивачки матеріали справи не містять.
Також, як вбачається зі змісту заяви-опитувальника на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки від 11.05.2016, відкрито поточний рахунок №      НОМЕР_1 за договором № R022.001-TEK.0074215 від 11.05.2016, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ Банк «ТРАСТ», адреса позивача зазначається як АДРЕСА_1, адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 12-14)
Доказів внесення сторонами змін до вищезазначених документів щодо адреси фактичного проживання позичальника відповідачем та третьою особою не надано.
Таким чином, відомості про фактичне місце проживання ОСОБА_1 , вказані у виконавчому написі нотаріуса Мажуги В.Ю. № 372 від 13.02.2020 (м. Київ), не відповідають тим відомостям щодо фактичного місця проживання (реєстрації) боржника, які вказані у заяві     -     опитувальника на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та договорі про відкриття карткового рахунку. 
Крім того, у цьому виконавчому написі міститься інформація про те, що місцем реєстрації боржника є адреса: АДРЕСА_1 .
Колегія суддів зауважує, що ані відповідачем - приватним виконавцем, ані третьою особою - кредитною установою не наведено будь-якого джерела відомостей щодо вищезазначеної адреси фактичного місця проживання боржника - АДРЕСА_5 , з урахуванням того, що згідно наданих позивачем доказів, місцем реєстрації боржника є:   АДРЕСА_1 .
Наведене свідчить про те, що приватний виконавець ОСОБА_2 при відкритті виконавчого провадження не пересвідчився з достовірних джерел про наявність майна боржника у відповідному виконавчому окрузі та місце проживання позивачки. 
Наявні матеріали справи не містять доказів щодо підтвердження інформації, зазначеної у постанові про відкриття виконавчого провадження, що боржник мешкає за адресою: АДРЕСА_5 . 
Зазначене твердження спростовується копією довідки № 583 від 19.02.2019, виданої Козачолопанськоюї селищною радою Дергачівського району Харківської області (додаток до ID-картки).
Надані стягувачем документи не вказують на можливе місце проживання позивача саме в місті Києві на момент подання заяви про примусове виконання виконавчого напису, що свідчить про те, що на момент відкриття виконавчого провадження, приватний виконавець не володів достовірною інформацією про фактичне проживання боржника за вказаною адресою у м. Києві, оскільки стягувач до заяви не додав підтверджуючих документів,  які б свідчили про те, що боржник проживає/перебуває за вказаною адресою в м. Києві.
Посилання відповідача в відзиві на позовну заяву та посилання суду першої інстанції на те, що стягувач наділений правом вибору місця виконання рішення, а законодавство не покладає на виконавця обов`язку здійснювати перевірку місця проживання боржника до відкриття виконавчого провадження, є помилковим, виходячи з наступного.
Як зазначалось вище, у спірних відносинах належним місцем виконання є місце проживання або перебування боржника, або місце знаходження його майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, визначає Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 р. № 1382-IV (далі - Закон № 1382-IV), відповідно до статті 3 якого місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.
Положеннями ч. 1 ст. 6 Закону № 1382-IV встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (ч. 10 ст. 6 Закону № 1382-IV).
Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування (ч. 17 ст. 9 Закону № 1382-IV).
Тобто, саме зареєстроване місце проживання фізичної особи має визначальне значення для цілей визначення місця виконання виконавчого документа.
Враховуючи, що зазначені у виконавчому написі нотаріуса місце проживання боржника ( АДРЕСА_3 ) та фактичне місце реєстрації боржника ( АДРЕСА_1 )  відрізняються та територіально знаходяться у межах різних виконавчих округів, беручи до уваги, що відомості про місце проживання позивачки у м. Київ не підтверджені тими документами, які надавалися стягувачем разом із заявою про відкриття виконавчого провадження, колегія суддів вважає, що в цьому випадку приватний виконавець був зобов`язаний скористатися правом, наданим ч. 5 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" та здійснити перевірку відомостей щодо місця проживання боржника або місця знаходження його майна. 
Стосовно посилання відповідача на те, що у виконавчому написі № 372 від 13.02.2020, вчиненому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою В.Ю., чітко зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу міста Києва, а тому у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання, то суд апеляційної інстанції не бере такі до уваги, оскільки факт проживання позивачки за вказаною адресою не підтверджений жодними належними та допустимими доказами.
Колегія суддів зазначає, що у виконавчому написі нотаріуса зазначено дві адреси : місце проживання боржника ( АДРЕСА_5 ) та фактичне місце реєстрації боржника ( АДРЕСА_1 ). Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи не містять документів, які б об`єктивно підтверджувати адресу місця перебування позивача : АДРЕСА_5 .  
Вказана у виконавчому написі № 372 від 13.02.2020 інформація про проживання боржника на час його вчинення у місті Києві не може слугувати достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цього виконавчого напису у місті Києві без перевірки приватним виконавцем. При цьому в документі визначена офіційна адреса реєстрації боржника.
Таким чином, вказана у виконавчому написі № 372 від 13.02.2020 та заяві стягувача інформація про проживання боржника на час його вчинення у місті Києві, на думку колегії суддів, не може слугувати достатньою та достовірною підставою для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цього виконавчого напису у місті Києві, без перевірки приватним виконавцем інформації щодо проживання боржника на час вчинення відкриття виконавчого провадження, адже у протилежному випадку допускалася б можливість зазначення стягувачем будь-якої адреси боржника (не підтвердженої доказами) для штучної зміни виконавчого округу.
Отже, з огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини, зазначена третьою особою в заяві про відкриття виконавчого провадження адреса місця проживання боржника документально не підтверджена, тому таку інформацію неможливо вважати відомостями, що ідентифікують боржника.
Також, колегія суддів зазначає, що приватним виконавцем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів того, що кошти боржника або інше майно, на момент прийняття оскаржуваної постанови, знаходились у виконавчому окрузі, на території якого приватний виконавець ОСОБА_2  здійснює свою діяльність та відомості, щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Тобто, відсутнє обґрунтування правомірності винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ВП № 61626430 та прийняття виконавчого документу не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, і не за місцезнаходженням його майна - грошових кошів (Харківська область, смт Козача Лопань).
Отже, місце проживання та місце отримання доходів боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець ОСОБА_2 здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, а виконавчий документ у виконавчому провадженні № 61626430 прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні законні підстави для прийняття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення коштів з фізичної особи, яка має місце проживання у  Харківській області (смт Козача Лопань).
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у судових рішеннях від 25.06.2019 у справі № 826/7969/16 та від 29.01.2020 у справі № 804/476/17.
На підставі цього, колегія суддів дійшла до висновку, що постанова приватного виконавця ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження № 61626430  від 24.03.2020 є протиправною та підлягає скасуванню. 
Посилання відповідача в відзиві на позовну заяву на ухвалу Верховного суду  від 25.01.2019р. у цивільній справі № 511/1342/17 є не обґрунтованим. Дане судове рішення не є постановою в розумінні ст. 242  КАС України. 
Крім того, колегія суддів вказує, що позиція Верховного суду, що висловлена у даній ухвалі, стосується правовідносин у цивільній справі. У той час як даних спір виник у площині адміністративних правовідносин.
Також, у зв`язку з тим, що судом визнається протиправною постанова про відкриття виконавчого провадження, протиправними є і постанови відповідача про винесені ним у подальшому постанови від 24.03.2020 про стягнення з боржника основної винагороди; від 24.03.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; від 24.03.2020 про арешт коштів боржника; від 05.08.2020 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесені приватним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 61626430 з порушенням правил територіальної підвідомчості. 
Крім того, надаючи оцінку постанові від 24.03.2020 про арешт коштів боржника, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону № 1404-VІІІ арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. 
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (ч. 3 ст. 56 Закону № 1404-VІІІ).
Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (ч. 4 ст. 56 Закону № 1404-VІІІ).
Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону № 1404-VІІІ стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. 
Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ у разі, якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.
У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону № 1404-VІІІ арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.
За приписами ст. 68 Закону № 1404-VІІІ стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Колегія суддів зауважує, що в заяві стягувача ТОВ "Фінансова компанія "Сіті фінанс" не зазначено жодного банківського рахунку ОСОБА_1 , на якому могли б обліковуватися кошти позивачки та на який могло б бути звернено стягнення, а відтак, відсутні необхідні передумови для накладення арешту на кошти боржника в порядку, передбаченому ч. 7 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" (негайно після відкриття виконавчого провадження). 
Як вбачається зі змісту заяви, стягувач просив у випадку встановлення доходу боржника звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника. 
Разом з тим, відповідачем не надано доказів того, що ним вживалися заходи для виявлення майна (коштів) боржника.
Положеннями ч. 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Однак, приватним виконавцем ОСОБА_2 не доведено, що останній при відкритті виконавчого провадження про стягнення коштів з ОСОБА_1 та накладення арешту на кошти останньої діяла в межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом № 1404-VІІІ.
Висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, спростовується наведеними вище обставинами
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваних постанов  діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження", а тому, оскаржувані постанови є протиправними та підлягають скасуванню.
З урахуванням вищезазначеного, доводи сторін щодо правомірності прийняття оскаржуваних постанов є помилковими.
Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.
Доводи відповідача, щодо правомірності відкриття виконавчого провадження є  з урахуванням вищенаведеного помилковими, відповідно помилкові доводи і щодо правомірності наступних виконавчих дій.
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому воно підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає  скасуванню на підставі ч.1 ст.317 КАС України з прийняттям нової постанови про задоволення позов.
Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач при зверненні до суду з адміністративним позовом, згідно квитанції № 0.0.1837192744.1 від 16.09.2020 в розмірі 840,80 грн та квитанції №  0.0.1847101467.1 у розмірі 3363,20 грн які міститься в матеріалах справи, сплатив судовий збір в сумі 4204,00 грн. (840,80+3363,20). При зверненні до суду з апеляційною скаргою, згідно квитанції № МР_АВ121281РМV_16069185 від 16.10.2020 в розмірі 1261,20 грн та квитанції № 0.0.1894880060.1 від 05.11.2020 в розмірі 5044,80 грн які міститься в матеріалах справи сплатив судовий збір в сумі 6306,00 грн (1261,20+5044,80). 
Всього, з урахуванням того, що позов задоволено повністю, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в сумі 10  510,00 грн.
Керуючись ст. ст. 241, 243, 250, 271, 272 , 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 по справі № 520/12418/2020  скасувати.
Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ ФІНАНС" про визнання протиправними дій та скасування постанов - задовольнити. 
Визнати протиправними та скасувати постанови Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 від 24.03.2020 про відкриття виконавчого провадження № 61626430 та винесені ним у подальшому постанови від 24.03.2020 про стягнення з боржника основної винагороди; від 24.03.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; від 24.03.2020 про арешт коштів боржника; від 05.08.2020 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 (АДРЕСА_6, рнокпп НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 10 510 (десять тисяч п`ятсот десять) грн 00 коп. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді	   	В.Б. Русанова