ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8577/19  Номер провадження 22-ц/814/2118/20	Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Чумак О.В.
суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О. 
розглянула порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 липня 2020 року, ухвалене суддею Андрієць Д.Д., повний текст рішення складено 27.07.2020 року, у справі за позовом Акціонерного товариства  Комерційний банк  "ПриватБанк"  до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

26.11.2019 року АТ КБ «Приватбанк», який є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 25.03.2013 між ними був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. 
Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість, яка станом на 16.07.2019 становить 22603,50 грн. та складається з 10721,38 грн. заборгованості за тілом кредиту; 9581,89 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 747,68 грн. заборгованості за нарахованими відсотками; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 1052,55 грн. штрафу (процентна складова). 
На підставі вищенаведеного просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 22603,50 грн. та судові витрати. 

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 липня 2020 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості залишено без задоволення.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» оскаржив його в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що матеріалами справи доведено укладення між банком та відповідачем кредитного договору шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви, на підставі якої йому було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 , зі встановленим кредитним лімітом 6000 грн. 
Зазначає, що відповідач користувався кредитними коштами, про що свідчить розрахунок заборгованості та виписка про рух коштів. 
Вважає, що суд безпідставно відмовив у стягненні заборгованості за фактично отриманими коштами, яка складається з двох складових, а саме 10721,38 грн. заборгованості за тілом кредиту та 9581,89 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, так як платіж за умовами Договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. Прострочений кредит – це кредитні кошти, надані клієнту та не повернуті у строк, передбачений договором. Оскільки кредитний ліміт є поновлювальною кредитною лінією, сума заборгованості за тілом та простроченим тілом кредиту постійно змінюється в залежності від використання відповідачем кредитних коштів та внесення ним платежів на погашення заборгованості.
Також не погоджується з рішенням суду в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом та зазначає, що позовні вимоги в цій частині також доведені належними доказами, так як відповідач отримав від банку кошти, якими користувався, тому відповідно до ст. 1054, ч. 1 ст. 1048 ЦК України зобов`язаний сплатити проценти за користування кредитними коштами у сумі 747,68 грн. 
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подавався.
Розгляд справи проводиться в письмовому провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що 25.03.2013 р. ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 7).
В Анкеті-заяві відповідач підписом підтвердив, що згоден з тим, що ця Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які надані йому у письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанка. www.privatbank.ua.
До позовної заяви банком додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 16.07.2019 року становить 22603,50 грн. та складається з: 
- заборгованості за тілом кредиту – 10721,38 грн.;
- заборгованості за простроченим тілом кредиту – 9581,89 грн.;
- заборгованості за нарахованими відсотками – 747,68 грн.; 
- штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 1052,55 грн. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що банком не доведено належними і допустимими доказами встановлення відповідачу кредитного ліміту у сумі 6000 грн., отримання вказаної суми коштів та право на стягнення заборгованості.
Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Як убачається з Анкети-заяви, підписаної ОСОБА_1 , кредитний договір між сторонами складається з Заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів банку. Умовами та правилами надання банківських послуг визначено порядок розрахунків та відповідальність сторін.
Пунктом 2.1.1.5.1 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що клієнт зобов`язаний здійснювати погашення кредиту у строки та в розмірах, визначених в п.2.1.1.3.1, 2.1.1.3.2
Згідно п. 2.1.1.8.1 Умов та правил надання банківських послуг, за несвоєчасне виконання Клієнтом будь-якого грошового зобов`язання за Договором банк має право нарахувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.
Відповідно до статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
В Анкеті-заяві від 25.03.2013 р., підписаній відповідачем, не зазначено номер кредитної картки та розмір кредитного ліміту.
Між тим, відповідач у суді першої інстанції не заперечував той факт, що отримував від позивача кредитну картку та кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, якими він користувався, що підтверджується також розрахунком заборгованості, згідно якого заборгованість за кредитом у відповідача виникла з 07.07.2017 року у сумі 2941 грн. Згідно цього розрахунку, 10.07.2017 р. відповідачем внесено в рахунок погашення заборгованості 5991,50 грн. У подальшому, 17.07.2017 р. знову витрачено 5988,59 грн. кредитних коштів.
Крім цього, зазначене підтверджується банківською випискою по картковому рахунку, відкритому на ім`я відповідача, за період з 01.01.1999 р. по 02.03.2020 р., з якої вбачається, що ОСОБА_1 у період з 07.07.2017 р. по 10.07.20217 р. здійснював зняття готівки у банкоматі на загальну суму 5400 грн., розраховувався в торгівельних мережах на суму 223 грн. Також 10.07.20217 р. відповідач здійснив поповнення картки на суму 6000 грн. У подальшому знову користувався кредитними коштами, здійснював часткове погашення заборгованості. 23.12.2017 року відповідачем здійснено останнє поповнення картки на суму 300 грн. та на цю ж дату за ним рахувалась заборгованість у сумі 5899,04 грн. (а.с. 6, 62-63, 90-91).
Проаналізувавши надані позивачем документи та враховуючи пояснення відповідача, колегія суддів приходить до висновку про те, що АТ КБ «Приватбанк» доведено належними і допустимими доказами надання відповідачу кредитних коштів у сумі 6000 грн. згідно Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 25.03.2013 р., а також той факт, що відповідач користувався кредитними коштами, наданими йому позивачем на платіжну картку, що також не заперечувалося ОСОБА_1 .
Враховуючи те, що відповідач не здійснив повернення кредитних коштів, отриманих від банку, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у сумі 5899,04 грн., відповідно до банківської виписки по рахунку (а.с. 62-63). 
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами та штрафів, суд першої інстанції правильно встановив, що у підписаній відповідачем Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 25.03.2013 р. не встановлено розмір процентної ставки, а також зобов`язання у вигляді неустойки у вигляді штрафів. 
Крім цього, наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ та надані позивачем до позову, не містять будь-яких відміток з підписом відповідача про його намір укласти з позивачем кредитний договір саме на таких умовах і що останній обізнаний з умовами і правилами, які в ньому викладені, а тому не є належним доказом, адже банк не підтвердив, які саме умови він запропонував позичальнику при підписанні заяви від 25.03.2013 р., так як на поданому банком екземплярі умов відсутній підпис позичальника.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови і Правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору.
Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем доведено наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 5899,04 грн., які були отримані ним на платіжну картку та не повернуті позивачу, що підтверджується банківською випискою про рух коштів.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з простроченого тіла кредиту, колегія суддів звертає увагу на те, що в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, ні в зазначених Умовах не міститься інформації щодо нарахування та стягнення простроченого тіла кредиту.
Отже, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача таких складових заборгованості за кредитним договором від 25.03.2013 року, як прострочене тіло кредиту, процентів за користування кредитними коштами та штрафів відсутні. 
Посилання апелянта на те, що банк має право на стягнення процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України до уваги колегії суддів не приймаються, оскільки у позовній заяві позивач не ставив питання про стягнення процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України. У наданому позивачем розрахунку відсутні відомості про те, що заборгованість за процентами розрахована на підставі ст. 1048 ЦПК України за обліковою ставкою НБУ.
За вказаних обставин, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення місцевого суду скасуванню в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту. З ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту у сумі 5899,04 грн. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишається колегією суддів без змін, оскільки відповідає положенням матеріального і процесуального права. 
Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у сумі 499,46 грн., враховуючи, що позов задоволено на 26 %, та при подачі позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» поніс витрати зі сплати судового збору у сумі 1921 грн. (1921х26%=499,26).
Крім цього, з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі грн. (2881,50х26%=729,19).
Всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 1248,45 грн. судового збору.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. п. 3, 4, ст.ст. 382-384 ЦПК України, колегія суддів, - 
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 липня 2020 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за тілом кредиту задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1   ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , інші дані не відомі) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (код ЄДРПОУ 14360570, рах. № НОМЕР_2 , МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 25.03.2013 року, станом на 16.07.2019 року, яка складається з тіла кредиту у сумі 5899,04 грн. (п`ять тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять гривень 04 копійки).
У задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» про стягнення іншої частини заборгованості по тілу кредиту відмовити. 
В іншій частині рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 липня 2020 року залишити без змін. 
Стягнути з ОСОБА_1   ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , інші дані не відомі) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (код ЄДРПОУ 14360570, рах. № НОМЕР_2 , МФО № 305299) витрати зі сплати судового за подання позовної заяви у сумі 1248,45 грн. (тисяча двісті сорок вісім гривень 45 коп.). 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                          О.В.Чумак

Судді: Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун