УХВАЛА

11 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 140/905/20
адміністративне провадження № К/9901/29380/20

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В. перевірив касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - ГТУЮ у Волинській області), Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів)  (далі - Західне МРУМЮ (м.Львів), в якому просив суд: визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати йому вихідної допомоги при звільненні та зобов`язати ГТУЮ у Волинській області або його правонаступника Західне МРУМЮ (м.Львів) виплатити таку допомогу. Позов обґрунтовано тим, що наказом ГТУЮ у Волинській області від 26 грудня 2019 року №1520/3 його звільнено з посади заступника начальника управління державної реєстрації нормативно-правових актів, правової роботи та правової освіти-начальника відділу систематизації законодавства, правової роботи та правової освіти управління державної реєстрації нормативно-правових актів, правової роботи та правової освіти ГТУЮ у Волинській області з 30 грудня 2019 року на підставі пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із ліквідацією установи та припиненням державної служби. Посилаючись на те, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 44 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), однак відповідач відмовився її виплатити, просив суд задовольнити позов.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГТУЮ у Волинській області щодо невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги в розмірі не менше середнього місячного заробітку при звільненні у зв`язку з ліквідацією ГТУЮ у Волинській області. Зобов`язано ГТУЮ у Волинській області виплатити позивачу зазначену вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку. В іншій частині позову відмовлено. 
Предметом спору у цій справі є правомірність відмови відповідача виплатити працівнику, звільненому у грудні 2019 року за пунктом 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» одноразову грошову допомогу, передбачену статтею 44 КЗпП України.
02 листопада 2020 року ГТУЮ у Волинській області подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року та постанову  Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року, в якій просить переглянути та скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на положення частини четвертої статті 328 КАС України та одночасно зазначаючи, що суд безпідставно розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження, що, на думку заявника, свідчить про віднесення цієї  справи до категорії малозначних. 
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
У касаційній скарзі ГТУЮ у Волинській області послалося на положення частини четвертої статті 328 КАС України, проте не зазначило на підставі саме якого підпункту заявник оскаржує зазначені судові рішення. 
Доводи касаційної скарги про те, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні свідчить про те, що суди віднесли її до категорії малозначних є помилковими, оскільки за правилами частини другої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Так, відповідно до частини четвертої статті 257 КАС України такими винятками є справи: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Водночас, ГТУЮ у Волинській області посилається фундаментальне значення справи для формування єдності правозастосовчої практики, зазначаючи приклади різної практики судів попередніх інстанцій у подібній категорії справ, однак ці аргументи заявника є підставою для відкриття касаційного провадження, за умови наведення ним виключних підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, які ГТУЮ у Волинській області не вказало, обмежившись загальним посиланням на цю норму.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до тлумачення щодо застосування норм Закону України «Про державну службу» та КЗпП України у процедурі ліквідації територіального органу міністерства юстиції, а аргументи заявника ґрунтуються на переоцінці доказів у справі та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість перегляду судових рішень з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Частиною першою статті 341  КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Лише посилання на положення частини четвертої статті 328 КАС України, без зазначення конкретного випадку, передбаченого цією нормою та за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми  права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, ГТУЮ у Волинській області не виклало передбачені нею обставини для оскарження судового рішення у касаційному порядку, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                        О.В. Кашпур