ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2020 року                                        м.Дніпро                    Справа №  904/1602/20
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач),
суддів Білецької Л.М., Вечірка І.О.,
розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду, в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2020 (суддя Назаренко Н.Г., повне рішення складено 10.08.2020) у справі № 904/1602/20
за позовом Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів»,                   м. Запоріжжя 
до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі  Регіональної філії  «Придніпровська залізниця» Акціонерного  товариства «Українська залізниця», м. Дніпро
про стягнення збитків у сумі 21181,97 грн за нестачу вантажу, -

ВСТАНОВИВ:

1.          Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Акціонерне  товариство «Запорізький  завод феросплавів» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Акціонерного  товариства  «Українська залізниця»  в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця», Акціонерного  товариства  «Українська залізниця» стягнення збитків у сумі  21181,97 грн за втрату вантажу.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням залізницею обов`язків із забезпечення схоронності переданого до перевезення вантажу, що призвело до його часткової втрати, внаслідок чого позивач зазнав збитків у розмірі вартості недостачі вантажу.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2020 позов у справі № 904/1602/20 задоволено.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» 21181,97 грн вартості нестачі вантажу та 2102,00 грн витрат зі сплати судового збору.
Рішення місцевого господарського суду мотивоване наявністю повного складу цивільного правопорушення у діях (бездіяльності) відповідача, що є підставою для покладення на нього обов`язку з відшкодування понесених позивачем внаслідок таких дій (бездіяльності) збитків.
Доводи відповідача щодо відсутності в матеріалах справи належних доказів на підтвердження вартості вантажу, яка за його висновком може бути визначена на підставі рахунка або іншого документа саме вантажовідправника, місцевий господарський суд відхилив, беручи до уваги рахунок фактуру постачальника товару, не зважаючи на те, що останній не є вантажовідправником.

2.          Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2020 у справі                  № 904/1602/20 і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням місцевим господарським судом обставин справи, внаслідок чого ухвалене рішення є необґрунтованим, неправомірним і підлягає скасуванню.
Скаржник вважає, що розрахунок стягнутої з нього суми вартості втраченого вантажу не підтверджений належними доказами, якими у відповідності до положень статті 115 Статуту залізниць може бути рахунок або інший документ саме вантажовідправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого товару.
Скаржник зазначає, що наданий позивачем рахунок-фактура № 92837003 від 19.09.2019 не є належним доказом на підтвердження вартості вантажу, оскільки всупереч положень статті 115 Статуту залізниць виданий не вантажовідправником, яким відповідно до накладної № 51643682 є Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод», а Приватним акціонерним товариством «Маріупольський комбінат ім. Ілліча», який не є стороною за договором перевезення.
Враховуючи викладене, на думку скаржника місцевий господарський суд безпідставно стягнув з нього суму вартості втраченого вантажу, розрахунок якої не підтверджений належними та допустимими доказами.

3.          Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним господарським судом строк не надав.

4.          Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.10.2020 відкрито провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2020 у справі № 904/1602/20.
Розгляд скарги вирішено провести в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін.

5.          Встановлені судом першої та апеляційної інстанції обставини справи.

Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (постачальник) уклало 27.07.2018 з Акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів» (покупець) договір поставки          № 1495 (а.с. 24-27; далі – Договір), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність продукцію коксохімічного виробництва у відповідності до сортаменту, якості, строкам, в об`ємі, по цінам та на умовах, визначених в специфікаціях до договору, які є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити на умовах договору. Витрати по перевезенню (з.д. тариф) товару від пункту відправлення до пункту призначення покладаються на постачальника, якщо інше не визначено специфікаціями.
У пункті 1.2 Договору сторони визначили, що постачальник поставляє покупцю товар виробництва нижчезазначених підприємств, які можуть виступати як вантажовідправники (виключно на вибір постачальника):
- ПрАТ «ДКХЗ»;
- ПрАТ «Запоріжкокс»;
- ПрАТ «АКХЗ»;
- ПрАТ «МК «Азовсталь».
Ціна товару за одиницю та по позиціям вказується в специфікаціях до договору (пункт 3.1 Договору).
Пунктом 9.5 Договору визначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2018, по грошовим розрахункам – до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.
Сторони  підписали специфікацію № 11 від 30.08.2019 до Договору             (а.с. 35), відповідно до якої постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити горішок коксовий 10-25 мм, у кількості 4200 т, на загальну суму 33954580,80 грн з ПДВ. 
Відповідно до накладної № 51643682 Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод» зі станції Авдіївка Донецької області 19.09.2019 відправив на станцію Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці вантаж – «горішок коксовий 10-25 (вологий)» у вагонах № 63252670,                 № 62964804,  № 62965439, який Акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» отримало 23.09.2019 (а.с. 28).
У розділі 7 накладної № 51643682 зазначено, що вантаж маркований по центру вапняною смугою шириною 400-600 мм вздовж вагона.
Після проведення зважування на станції Чаплине Придніпровської залізниці вагону № 63252670, встановлено нестачу товару вагою 1050 кг, що було відображено у комерційному акті № 454201/86/1289 від 22.09.2019            (а.с. 29).
У комерційному акті № 454201/86/1289 від 22.09.2019 зафіксовано, що у вантажі виявлено виїмку на 1, 2 люками довжиною 2,0 м, на ширину вагона, глибиною 0,3 м. Навантаження у вагоні шапкою, висота шапки 20-30 см. В місті виїмки вантажу маркування відсутнє, люка зачинені, течі вантажу немає. Вантаж якого бракує в вагоні вміститися міг.
Після проведення зважування на станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці  вагону № 62965439, встановлено нестачу товару вагою 3980 кг, що було відображено у комерційному акті № 460005/1299 від 24.09.2019 (а.с. 30-31).
У комерційному акті № 460005/1299 від 24.09.2019 зафіксовано, що у вантажі виявлено виїмку на 1, 2 люками довжиною 200 см, на ширину 280 см, глибиною 30 см. Навантаження у вагоні шапкою, висота шапки 30 см. В місті виїмки вантажу маркування відсутнє, люка зачинені, течі вантажу немає. Вантаж якого бракує в вагоні вміститися міг.
Постачальник виставив покупцю рахунок-фактуру № 92837003 від 19.09.2019 та рахунок-корегування № 92907853 від 31.10.2019 (а.с. 32, 33) на оплату вартості поставленого горішку коксового у загальній сумі 1009756,25 грн.
Позивач за поставлений горішок коксовий розрахувався, що підтверджується платіжним дорученням № 339620 від 31.10.2019 на суму 1009756,25 (а.с. 34).
Позивач розрахував вартість нестачі вантажу у вагонах № 62965439 і          № 63252670 у розмірі 21181,97 грн та просить стягнути її з залізниці.

6.          Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Предметом позову у цій справі є стягнення з перевізника вартості товару, втраченого при перевезенні залізничним транспортом.
Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення (частини 1, 3 статті 908 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 908 Цивільного кодексу договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.
Укладення договору вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Згідно із пунктом 1 Загальних положень Статуту залізниць України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, накладна – основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони – одержувача. Накладна є одночасно договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Накладною № 51643682 підтверджується укладення між Приватним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» і Публічним акціонерним товариством «Укрзалізниця» договору перевезення 146100 кг горішку коксового 10-25 (вологого). Вантажоодержувачем є Акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів». 
Згідно із перевізним документом, вантаж загальною вагою 146100 кг перевозився у трьох вагонах № 63252670 (маса вантажу 51350 кг), №  62964804 (маса вантажу 47850), № 62965439 (маса вантажу 46900).
За змістом статті 31 Статуту залізниць України   та пунктів 5 і 6 Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 542 від 20.08.2001, у вагонах відкритого типу вантажовідправник перед навантаженням вантажу у вагон повинен визначити його придатність для перевезення вантажу у комерційному відношенні, при завантаженні вантажів, які містять дрібні фракції, - усунути щілини та конструктивні зазори вагонів, а також вжити заходів щодо запобігання видуванню або висипанню вантажу.
Відповідно до частини 3 статті 32 Статуту залізниць України   відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов навантаження і кріплення вантажів.
Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.
Згідно із частиною 3 статті 917 Цивільного кодексу України   перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.
У накладній № 51643682 як вантажовідправником, так і залізницею під час завантаження і після завантаження не було зроблено жодних письмових зауважень, щодо непридатності вагонів (в комерційному та технічному відношенні) для перевезення вантажу у вагонах відкритого типу. Не було зауважень залізниці і до якості здійсненого відправником завантаження.
Вказане свідчить про те, що вантажовідправник належним чином здійснив навантаження та підготовку вантажу до транспортування.
Крім того, положення Статуту залізниць України   передбачають, що в разі завантаження вантажу у технічно несправні вагони або вагони, непридатні для перевезення даного виду вантажів, перевізник зобов`язаний відмовитись від приймання вантажу до перевезення.
Згідно зі статтею 924 Цивільного кодексу України   перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Відповідно до частини 2 статті 308 Господарського кодексу України   відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.
У частинах 1-3 статті 314 Господарського кодексу України   зазначено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу – в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу – в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.
Частиною 1 статті 12 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що   залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.
Згідно із частиною 1 статті 23 вищевказаного закону, перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.
Відповідно до статті 110 Статуту залізниць України   залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.
У статті 111 Статуту залізниць України   наведено перелік обставин, наявність яких звільняє залізницю від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу.
Згідно з пунктом «е» статті 111 Статуту залізниць України   залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: 1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; 2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); 3) здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; 4) стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.
За умовами статті 113 Статуту залізниць України   за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Вказані норми передбачають презумпцію вини перевізника у разі втрати, нестачі, псування й ушкодження вантажу, прийнятого до перевезення, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини. Обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на перевізникові. Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: усунення цих обставин не залежало від перевізника; перевізник не міг запобігти цим обставинам.
Тобто, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.
Залізниця після проставлення відповідної відмітки в залізничній накладній, взяла на себе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, а також підтвердила, що саме вона несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу.
У відповідності до статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.
Недостачу вантажу у вагоні № 62965439 вагою 3980 кг і вагоні                     № 63252670 вагою 1050 кг зафіксовано комерційними актом № 460005/1299 від 24.09.2019 і № 454201/86/1289 від 22.09.2019 відповідно. В комерційних актах зазначено про порушення маркування вантажу й наявність поглиблень.
Встановлені комерційними актами порушення маркування і поглиблення у навантаженні, свідчать про його втрату під час перевезення, тому  апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо покладення відповідальності за втрачений товар на перевізника (залізницю).
Апеляційний господарський суд зазначає, що скаржник не заперечує своєї відповідальності за нестачу вантажу.
Відповідно до статті 920 Цивільного кодексу України   у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.
У статті 114 Статуту залізниць України   закріплено положення, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: а) за втрату чи недостачу – у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.
Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (стаття 115 Статуту).
Позивач здійснив розрахунок вартості втраченого вантажу на підставі загальної суми рахунку-фактури № 92837003 від 19.09.2019 та рахунку-коригування № 92907853 від 31.10.2019 до Договору, наданого Акціонерному товариству «Запорізький завод феросплавів» Приватним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат».
Водночас скаржник не погоджується з порядком визначення вартості втраченого товару, яка всупереч положень статті 115 Статуту залізниць визначена не на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника вантажу, яким відповідно до накладної № 51643682 є Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод», а на підставі рахунків Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча», який не є стороною договору перевезення, тому надані ним рахунки не можуть підтверджувати вартість прийнятого за вказаною накладною до перевезення вантажу.
Апеляційний господарський суд відхиляє вищенаведені доводи скаржника щодо визначення вартості втраченого залізницею товару за відсутності належних доказів з огляду на наступне.
Відповідно до статті 6 Статуту залізниць вантажовідправник (відправник вантажу, вантажовласник) – зазначена у документі на перевезення вантажу (накладній) юридична чи фізична особа, яка довіряє вантаж залізниці для його перевезення.
Тобто, у документі на перевезення вантажу (накладній) зазначається саме вантажовідправник. При цьому, вантажовідправником може бути як безпосередній вантажовласник, так і будь-який інший відправник вантажу. Поняття відправника вантажу та вантажовідправника не є тотожними.
Відповідно до статті 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. В цьому пункті не зазначено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа вантажовідправника. У залізничній накладній не вказується вартість вантажу.
При цьому частиною 6 статті 267 Господарського кодексу України встановлено, що договором може бути передбачено відвантаження товарів вантажовідправником (виготовлювачем), що не є постачальником, та одержання товарів вантажоодержувачем, що не є покупцем, а також оплата товарів платником, що не є покупцем.
Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України   встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу   сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України   договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Сторони договору поставки № 1495 від 27.07.2018, реалізуючи принцип свободи договору досягли згоди щодо того, що постачальник – Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» поставляє покупцю – Акціонерному товариству «Запорізький завод феросплавів» товар виробництва підприємств, які можуть виступати як вантажовідправники (виключно на вибір постачальника), зокрема – Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод».
Таким чином, відвантаження товару Приватним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод», що не є постачальником за Договором, не суперечить положенням Господарського кодексу України і Статуту залізниць, а наданий Приватним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» як постачальником за Договором рахунку-фактури                  № 92837003 від 27.07.2018 та рахунку-коригування № 92907853 від 31.10.2019, є належним доказом вартості отриманого залізницею до перевезення товару.

7.          Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2020 у справі № 904/1602/20 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2020 у справі № 904/1602/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 07.12.2020.

Головуючий суддя                                                            Ю.Б. Парусніков

Суддя                                                                                Л.М. Білецька

          Суддя                                                                                І.О. Вечірко