УХВАЛА

17 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 400/751/20
адміністративне провадження № К/9901/34348/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача -Губської О.А.,
суддів: Білак М.В., Мельник-Томенко Ж.М.,
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від  11 листопада 2020 року у справі №400/751/20 за позовом   ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Миколаївській області  про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та відшкодування моральної шкоди,
в с т а н о в и в :
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо несвоєчасного виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 р. у справі №400/854/19 про поновлення ОСОБА_1 на роботі (на службі) у податковій міліції Державної фіскальної служби України на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ першого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Миколаївській області Головного управління ДФС у Миколаївській області; стягнути з Головного управління ДФС у Миколаївській області на користь позивача середній заробіток в розмірі 74081 грн. за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі (на службі); стягнути на користь позивача моральну шкоду в сумі 13794 грн.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року позовні вимоги було задоволено частково. Суд стягнув з ГУДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 74062 грн. (сімдесят чотири тисячі шістдесят дві гривні) за час затримки виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року по справі №400/854/19 про поновлення на роботі (на службі). В решті позовних вимог було відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області залишено без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року  без змін.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями, Головним управління ДФС у Миколаївській області подано касаційну скаргу.
За правилами частини першої    статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Пункт 8 частини другої        статті 129 Конституції України        серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням відповідає        стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з частиною першою    статті 328 КАС України    учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої    статті 328 КАС України    не підлягають касаційному оскарженню судові рішення судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього    Кодексу    розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього    Кодексу    позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 1 частини шостої    статті 12 КАС України    для цілей цього    Кодексу    справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні    Закону України "Про запобігання корупції"    займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
З оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом розгляду даної справи є визнання протиправною бездіяльність щодо несвоєчасного виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 р. у справі №400/854/19 про поновлення позивача на роботі; стягнення з Головного управління ДФС у Миколаївській області на користь позивача середнього заробітку.
Виключень щодо посади позивача у цій справі відповідно до пункту 1 частини шостої  статті 12 КАС України  у системному зв`язку з положеннями  статті 50 Закону України «Про запобігання корупції»  не встановлено.
Миколаївський окружний адміністративний суд відніс зазначену справу до категорії справ незначної складності та розглянув її за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак ухвалені у цій справі судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України.
На підставі викладеного, Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першої    статті 333 КАС України    суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки заявник, оскаржуючи судові рішення, прийняті у справі незначної складності, не вказав випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки наявності підстав касаційного оскарження цих рішень, встановлених пунктами 1, 2, 3, 4 частини четвертої  статті 328 цього Кодексу, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
Керуючись статтями    248,    328,    333 КАС України, Суд
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від  11 листопада 2020 року у справі №400/751/20 за позовом   ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Миколаївській області  про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та відшкодування моральної шкоди.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач 	О. А. Губська	
Судді           	М. В. Білак	
 	Ж. М. Мельник-Томенко