ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 листопада 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/2221/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач), суддів:  Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А.,    розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 року в адміністративній справі №340/2221/20 (суддя у 1 інстанції Хилько Л.І.)  за позовом   ОСОБА_1  до  Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати його нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.11.2018 по 19.06.2020 року.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що в день звільнення з військової служби з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, а саме не виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно. За таких обставин, оскільки позивачу не було здійснено своєчасно розрахунок при звільнені, останній відповідно до ст. 117 КЗпП України має право на виплату середнього заробітку за час затримки такого розрахунку.  
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що є безпідставними висновку суду першої інстанції про те, що середній заробіток  за час затримки розрахунку при звільненні не повинен нараховуватися на компенсацію за неотримане речове майно, оскільки остання не є заробітною платою. 
В відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.  
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, щопозивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, має військове звання старшого прапорщика, техніка – старшого диспетчера авіаційно-диспетчерського пункту.
Наказом командувача Національної гвардії України від 07.11.2018 р. №179 о/с позивача звільнено з військової служби в запас Збройних Сил України, відповідно до пп."б" п.2 ч.5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
12.11.2018 року командиром ВЧ НОМЕР_1 видано наказ (по стройовій частині) №234, яким старшого прапорщика ОСОБА_1 (Г-019504),техніка – старшого диспетчерського пункту, звільнено відповідно до пп."б"п.2 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з військової служби у запас Збройних Сил України (за станом здоров`я) наказом №179 о/с від 07.11.2018 та виключено з 27.11.2018 із списків особового складу частини та з 15.11.2018 з усіх видів забезпечення.
04.02.2020 року  позивач звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України із заявою щодо виплати грошової компенсації за не отримане речове майно.
Листом від 10.02.2020 року позивачу відмовлено у виплаті такої.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року у справі №340/549/20 визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно на підставі Довідки про вартість речового майна, що належить до видачі № 16 від 13.12.2018. Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за недоотримане речове майно в сумі 82 055 (вісімдесят дві тисячі п`ятдесят п`ять) грн. 38 коп.
Грошову компенсацію за недоотримане речове майно позивач отримав 19.06.2020 року. 
Водночас, позивач вважає, що відповідачем протиправно було не нараховано та не виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного. 
Зміст спірних правовідносин, які склались у цій справі зводиться до питання щодо  виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача з військової служби.
Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення)) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розмір виплати грошового забезпечення.
Водночас такі питання врегульовано нормами загального трудового законодавства - Кодексом законів про працю України.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Спеціальним законодавством, яке регулює питання проходження військової служби, а саме  Законами №№ 2011-ХІІ, 2232-ХІІ,  Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, Порядком № 260, не врегульоване питання виплати середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.
Оскільки положення спеціального законодавства не врегульовують усіх питань, які можуть виникати при звільненні військовослужбовця з військової служби, як-то відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, суд визнає обґрунтованим застосування судом першої інстанції  до спірних правовідносин окремих положень  КЗпП  (у тій частині, що не врегульована спеціальними для цих правовідносин нормами), що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, та правовій позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 30.01.2019 р. в справі № 806/2164/16.
Відповідно, при вирішенні спірного питання мають  субсидіарно застосовуватися норми  Кодексу законів про працю України  (далі -  КЗпП).
Відповідно до  статті 116 КЗпП  при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Згідно зі  статтею 117 КЗпП  в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в  статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Тобто, статтею 117 КЗпП передбачена виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у разі  невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в  статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір та невиплати належних звільненому працівникові сум при наявності спору про їх розміри.
При цьому статтею 117 КЗпП не встановлена відповідальність власника або уповноваженого ним органу у вигляді виплати середнього заробітку у разі, коли спірним є питання не розміру виплати, а самого права особи на певні виплати при звільненні.
Оскільки виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є мірою відповідальності роботодавця за несвоєчасний розрахунок з працівником, то перелік випадків, за які така відповідальність застосовується, є вичерпним і не може бути розширений за рішенням суду.
Суд зазначає, що в цьому випадку спірним було питання права особи на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно, а не питання розміру такої компенсації.
При цьому питання виплати компенсації за неотримане речове майно було спірним та вирішено тільки після набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду від 16.05.2019 р. в зразковій справі № 620/4218/18 (21.09.2019 р.).  
Тому суд доходить висновку про відсутність вини  відповідача у невиплаті спірної компенсації в день звільнення.
Таким чином, у зв`язку з відсутністю вини відповідача у невиплаті компенсації за неотримане речове майно  у день звільнення, а також враховуючи, що спірні правовідносини виникли не у зв`язку з розміром належних позивачу сум при звільненні, а  у зв`язку зі спором стосовно права позивача на отримання компенсації за неотримане речове майно, що виходить за межі підстав для настання у роботодавця відповідальності у вигляді виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, суд доходить до висновку про відсутність підстав для виплати позивачеві середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за неотримане речове майно.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки ця справа стосується питання прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, а позивач не є службовою особою, яка у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займає відповідальне та особливо відповідальне становище, ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 року в адміністративній справі №340/2221/20 – залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 року в адміністративній справі №340/2221/20 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили. 

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва