Постанова
Іменем України
05 листопада 2020 року
м. Київ
справа №752/8934/17
провадження №61-604св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи: 
-          головний державний виконавець Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бабкова Тетяна Ігорівна,
-          стягувач - ОСОБА_2 , 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року у складі колегії суддів Лапчевської О. Ф., Болотова Є. В., Музичко С. Г.,
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст вимог скарги
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила: визнати постанову від 13 квітня 2017 року про закінчення виконавчого провадження, винесену головним державним виконавцем Бабковою Т. І. в межах ВП №53374999 про зобов`язання ОСОБА_1 , законного представника ОСОБА_3 , не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою 
АДРЕСА_1 та надати їй ключі від цієї квартири неправомірною; зобов`язати головного державного виконавця 
Бабкову Т. І. повернути виконавчий лист від 06 лютого 2017 року у справі № 752/9805/16-ц про зобов`язання ОСОБА_1 , законного представника ОСОБА_3 , не чинити ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою   АДРЕСА_1 та надати їй ключі від цієї квартири.
Скаргу мотивовано тим, що в провадженні Голосіївського районного ВДВС м. Києва перебувають три виконавчі провадження з виконання виконавчих листів, виданих Голосіївським районним судом м. Києва 
06 лютого 2017 року на підставі заочного рішення від 07 листопада
2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , як законного представника малолітнього ОСОБА_3 . 
Про існування заочного рішення від 07 листопада 2016 року та наявність відкритого виконавчого провадження ОСОБА_1 стало відомо лише 18 березня 2017 року після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження від 09 лютого 2017 року, прийнятої державним виконавцем Бондаренко М. В. про вселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 .
Вказана постанова направлялась за адресою проживання боржника ОСОБА_1 -  АДРЕСА_2 ,про яку повідомив державному виконавцю стягувач - ОСОБА_2 
31 березня 2017 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 07 листопада 2016 року. 
10 квітня 2017 року ОСОБА_1 отримано, лист який надійшов від Голосіївського ВДВС м. Києва разом з постановою про накладення штрафу.
12 квітня 2017 року на прийомі у державного виконавця Бабкової Т. І. стало відомо, що на виконанні у останньої також перебуває виконавче провадження щодо зобов`язання ОСОБА_1 , законного представника малолітнього ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні квартирою. Також було з`ясовано, що прийняті державним виконавцем Бабковою Т. І. постанови у виконавчих провадженнях надсилаються ОСОБА_1 за адресою: 
АДРЕСА_3 . Проте остання за вказаною адресою не проживає. 
14 квітня 2017 року державний виконавець повідомила про можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, проте 13 квітня           2017 року вже прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження та підготовлено подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності. 
При цьому, державному виконавцю було достовірно відомо, що боржник за виконавчим провадженням ОСОБА_1 не отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження та повідомила про звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення.
Головним державним виконавцем Бабковою Т. І. неправомірно винесено13 квітня 2017 року постанову про закінчення виконавчого провадження по виконанню заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києвавід 07 листопада 2016 року в частині зобов`язання ОСОБА_1 , законного представника малолітнього ОСОБА_3 , не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою  АДРЕСА_1 та надати їй ключі від цієї квартири. 
Вказане судове рішення не набрало законної сили, оскільки 25 квітня                 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення                          від 07 листопада 2016 року залишено без задоволення, а отже з цього часу мав відраховуватись строк на апеляційне оскарження.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 вересня 
2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано постанову головного державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бабкової Т. І. від 13 квітня               2017 року про закінчення виконавчого провадження неправомірною. 
Задовольняючи вимоги скарги, суд першої інстанції керувався нормами            статті 447 ЦПК України про те, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. 
Правилами частини першої статті 449 цього Кодексу встановлено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Частиною першою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що постанова про відкриття виконавчого провадження, надсилається рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Установивши, що боржник за виконавчим провадженням ОСОБА_1 не отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що у державного виконавця Бабкової Т. І. були відсутні підстави для висновку, що останньою не виконано без поважних причин судове рішення.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року скасовано.У задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Постановаапеляційного судумотивована тим,що задовольняючивимоги скаргив частині визнання постанови державного виконавця неправомірною, суд першої інстанції допустив процесуальну помилку, вираховуючи процесуальний строк на звернення зі скаргою у робочих днях, фактично не розглянув вимогищодо зобов`язання державного виконавця повернути виконавчий документ до суду, та не звернув уваги на неналежність обраного заявником способу захисту права.
Короткий зміст вимог касаційної скарги                                   
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати прийняту ним постанову із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції. 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови від 09 грудня 2019 року порушив норми процесуального права, що призвело до скасування рішення, ухваленого відповідно до закону, оскільки скаргу подано у повній відповідності до вимог закону, чинного на момент подання скарги (28 квітня 2017 року) та обрано передбачений законом спосіб захисту порушених прав.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу,  ОСОБА_2 (стягувач), просить залишити оскаржувану постанову апеляційного суду без змін, посилаючись на її законність і обґрунтованість.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Фактичні обставини, встановлені судами
Судом встановлено, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод у користуванні приватною власністю - задоволено. Вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 , не чинити ОСОБА_2 , перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та надати їй ключі від цієї квартири. 
09 лютого 2017 року постановою головного державного виконавця Голосіївського районного ВДВС м. Києва Головного ТУЮ у м. Києві             Бабкової Т. І. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №752/9805/16-ц, виданого 06 лютого 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва про зобов`язання ОСОБА_1 , законного представника ОСОБА_3 , не чинити ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та надати їй ключі від цієї квартири. /т. 2 а.с. 55/
Постановою головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бабкової Т. І. від 13 квітня 2017 року виконавче провадження ВП №53374999 закінчене на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» з тих підстав, що 28 березня 2017 року направлено подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності. 
25 квітня 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва відмовлено у перегляді заочного рішення за заявою про перегляд від 31 березня 2017 року
28 квітня 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернулась зі скаргою на рішення державного виконавця. Просила визнати постанову головного державного виконавця Бабкової Т. І. 
від 13 квітня 2017 року про закінчення виконавчого провадження ВП №53374999 про зобов`язання ОСОБА_1 , законного представника малолітнього ОСОБА_3 , не чинити ОСОБА_5 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та надати їй ключі від цієї квартири - неправомірною. Просила зобов`язати головного державного виконавця Бабкову Т. І. повернути виконавчий лист №752/9805/16-ц від 06 лютого 2017 року до Голосіївського районного суду м. Києва. 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року залишено без змін. 
Також судом встановлено, що копію постанови про відкриття виконавчого провадження, винесеної 09 лютого 2017 року надіслано на адресу боржника ОСОБА_1 , яка вказана у виконавчому листі, однак реєстр відправки вихідної кореспонденції Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, до якого внесено відправлення кореспонденції адресату ОСОБА_1 не містить даних про дату відправлення зазначеної в ньому кореспонденції з відділу зв`язку.
У наданій суду копії матеріалів виконавчого провадження міститься копія поштових відправлень з Голосіївського РВДВС на адресу   ОСОБА_1 -  АДРЕСА_3 , які відсилалися 15 лютого 2017 року та 05 березня 2017 року та повернуті із зазначенням відділом зв`язку причин - за закінченням встановленого строку зберігання. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 18 ЦПК України, стаття 14 ЦПК України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року).
Частиною першою статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року             №1404-VIII «Про виконавче провадження», який набрав чинності 
з 05 жовтня 2016 року (далі - Закон України «Про виконавче провадження», або Закон №1404-VIII), тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Встановлено, що   ОСОБА_1 у всіх заявах по суті спору та в суді апеляційної інстанції вказувала на те, що до суду зі скаргою звернулася на десятий робочий день, що передбачено правилами статті 74 Законом України «Про виконавче провадження», строк звернення обрахований у відповідності до спеціального закону у робочих днях.
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (стаття 383 ЦПК України 2004 року).
Відповідно до частини першої статті 384 ЦПК України 2004 року скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби.
Згідно зі статтею 385 ЦПК України 2004 року скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 920/149/18 (провадження № 12-297гс18) зробила висновок, що під час оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця, на виконанні яких перебуває виконавчий документ господарського суду, необхідно дотримуватися відповідних положень ГПК України, вміщених у розділі VI «Судовий контроль за виконанням судових рішень», зокрема щодо права на звернення зі скаргою у строк десять календарних днів, визначений пунктом «а» частини першої статті 341 цього Кодексу. 
Враховуючи, що аналогічні правила щодо строків звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця передбачені й у ЦПК України 2004 року, Верховний Суд визнає наведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду обов`язковим у цій справі.
Отже, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та приймаючи постанову про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції, враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 920/149/18 (провадження № 12-297гс18), обгрунтовано вважав, що заявник має право звернутись зі скаргою на дії державного виконавця до суду в межах десятиденного строку, що обчислюється в календарних днях, передбаченого ЦПК України, та враховуючи те, що представник ОСОБА_1 ознайомилася з виконавчим провадженням № 53374999 12 квітня 2017 року, а зі скаргою до суду звернулася 28 квітня 2017 року, дійшов правильного висновку, що такий строк заявником пропущено. 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                   В. С. Висоцька
 
    А. А. Калараш
 
    І. М. Фаловська