ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 856/11/20-а                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Патратій О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 грудня 2020 року                                                                                     м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 

Головуючий суддя: 	Черпіцька Л.Т. 	
судді: 	Пилипенко О.Є. 	
 	Собків Я.М. 	
за участю секретаря:                                                                      Зуєнка Д.П. 
за участю сторін: 
позивача ОСОБА_1 , 

розглянувши у  відкритому судовому засіданні   апеляційну скаргу    ОСОБА_1   на рішення   Окружного адміністративного суду м. Києва   від   "09" листопада 2020 р.   у справі за адміністративним позовом    ОСОБА_1   до   Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)   про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця, прийнятих у виконавчому провадженні ВП №62183403 та стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.  , 

В С Т А Н О В И Л А: 

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
1) визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича від 27.05.2020 про відкриття виконавчого провадження ВП № 62183403;
2) визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича від 03.06.2020 про виправлення помилки, якою внесені виправлення до постанови № 62183403 про відкриття виконавчого провадження, постанови № 62183403 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанови № 62183403 про стягнення виконавчого збору, постанови № 62183403 про арешт майна боржника, а саме в графі "назва документу" замість невірного "виконавчий лист № 806/1943/18 виданий 26.02.2020 " зазначити вірно: "ухвала № 806/1943/18 видана 12.02.2020 ";
3) визнати протиправними та скасувати постанови відповідача від 27.05.2020 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 62183403 та постанови відповідача від 03.06.2020 про виправлення помилки, скасувати:
- постанову від 27.05.2020 № 62183403 про відкриття виконавчого провадження;
- постанову від 27.05.2020 № 62183403 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження;
- постанову від 27.05.2020 № 62183403 про стягнення виконавчого збору;
- постанову від 27.05.2020 № 62183403 про арешт коштів боржника;
- постанову від 04.06.2020 № 62183403 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника;
- постанову від 04.06.2020 № 62183403 про розшук майна боржника;
4) стягнути з Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.
У обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що відповідачем безпідставно прийнято постанову від 27.05.2020 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 62183403 на підставі заяви Державної судової адміністрації України від 17.04.2020 року № 10-7938/20 про прийняття до виконання виконавчого листа від 26.02.2020 року, в зв`язку з тим, що єдиним виконавчим документом, визначеним ст.149 КАС України для стягнення в дохід Державного бюджету України з позивача штрафу є відповідна ухвала суду, постановлена в порядку ст. 149 КАС України та яка відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, позивач вважає, що відповідач своїми незаконними і протиправними діями, рішеннями створив умови, за яких позивачу завдана моральна шкода, яка оцінюється ним у 50 000,00 гривень.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції  м. Київ Савчука К.П. від 03.06.2020 про виправлення помилки, прийнятої у виконавчому провадженні ВП № 62183403.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий лист Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2020 у справі № 806/1943/18 повністю відповідає вимогам законодавства щодо оформлення виконавчого документу, тому постанова старшого державного виконавця Савчука К.П. від 27.05.2020 ВП № 62183403 прийнята з додержанням вищезазначених вимог Закону №1404.
Підставою для закриття провадження відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України стало встановлення судом того факту, що 09.07.2020 начальником Шевченківського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадимом Іваном Сергійовичем прийнято постанову у виконавчому провадженні № 62183403 за наслідками проведеної перевірки, якою, зокрема, скасовано постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука К.П. про виправлення помилки від 03.06.2020.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що рішення суду прийнято з неповним з`ясуванням обставин в справі, що призвело до порушення норм права. Суд першої інстанції під час розгляду справи порушив норми процесуального права, оскільки розглянув справу у порядку спрощеного письмового провадження (без виклику сторін), яка підлягала розгляду виключно в судовому засіданні з негайним повідомленням сторін у порядку ст. 268 КАС України.  Також скаржник вказав, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що державний виконавець безпідставно відкрив виконавче провадження на підставі виконавчого листа, оскільки виконавчим документом є виключно ухвала суду, видана на підставі ст. 149 КАС України. Крім того, вказав, що суд необґрунтовано зазначив, що виконавчий лист відповідає вимогам ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки у виконавчому листі незазначені прізвище, ім`я по-батькові посадових осіб, які його видали, третю особу, код ЄДРПОУ стягувача, строк пред`явлення рішення до виконання.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Стаття 287 КАС України регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.
Дана категорія справ розглядається протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі з повідомленням учасників справи.
Відповідно до частин 1-3 статті 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Згідно ч.6 ст. 287 КАС України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення. 
Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку про те, що дану категорію справ слід розглядати з повідомленням учасників справи в судовому засіданні. 
Колегія суддів зазначає, що слушними є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції належним чином не повідомив позивача про дату, час та місце розгляду справи, як передбачено приписами ст. 268 КАС України.
Матеріали справи свідчать про те, що суд першої інстанції розглянув дану справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, в тому числі позивача та його представника.
У апеляційній скарзі позивач ставить питання про те, що судом першої інстанції порушено  право на участь в судовому засіданні та право на захист, оскільки суд розглянув справу без його виклику.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п.3 ч. 3 ст. 317 КАС України).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. 
Колегією суддів встановлено наступне. 
Як підтверджується матеріалами справи, що ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2020 у справі 806/1943/18 встановлено факт допущення позивачем зловживання його процесуальними правами та відповідно до приписів ч. 3 ст. 45 КАС України ухвалено залишити подану ним заяву про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Білої Л.М., суддів Гонтарука В.М. та Курка О.П. без розгляду.
Також, ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2020 стягнуто з позивача до Державного бюджету України через Державну судову адміністрацію України штраф в сумі 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 6   306,00 грн.
26.02.2020 на виконання вказаної ухвали Сьомими апеляційним адміністративним судом видано виконавчий лист.
26.05.2020 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва від Державної судової адміністрації України надійшла заява про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2020 у справі № 806/1943/18.
Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції  м. Київ Савчуком К.П. від 27.05.2020р. відкрито виконавче провадження № 62183403 щодо виконання виконавчого листа Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2020 у справі № 806/1943/18 стосовно стягнення з позивача на користь держави штрафу в розмірі 6   306,00 грн.
27.05.2020 державним виконавцем у виконавчому провадженні № 62183403 прийняті постанови: про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; про стягнення виконавчого збору; про арешт коштів боржника.
04.06.2020 державним виконавцем у виконавчому провадженні  № 62183403 прийняті постанови: про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; про розшук майна боржника.
Не погоджуючись з такими діями та рішеннями державного виконавця, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Спірні правовідносини та умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено   Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. №1404-VIII (далі - Закон №1404), а також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої   Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5   (далі -   Інструкція №512/5), що визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до   Закону   підлягають примусовому виконанню.
Згідно Закону №1404 виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією України, цим   Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього   Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього   Закону   підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини другої статті 74 Закону №1404 рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Згідно зі статтею 3 Закону № 1404 підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:
1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;
1-1) судові накази;
2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;
3) виконавчих написів нотаріусів;
4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;
5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;
6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;
7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;
8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;
9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.
Приписами статті 5 Закону №1404 визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим   Законом   випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються   Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Частиною першою статті 13 Закону №1404 встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у   статті 3 цього Закону:
1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;
2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;
3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;
4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;
5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Частиною п`ятою статті 26 Закону №1404 передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Таким чином, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у   статті 3 цього Закону, зокрема за виконавчими листами, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження № 62183403 згідно постанови від 27.05.2020 відкрито старшим державним виконавцем на підставі заяви стягувача - Державної судової адміністрації України та відповідно до виконавчого листа Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2020 у справі № 806/1943/18.
Отже, колегія суддів вважає що постанова старшого державного виконавця Савчука К.П. від 27.05.2020 ВП № 62183403 прийнята з додержанням вищезазначених вимог Закону №1404.
Посилання позивача на те, що виконавчим документом про накладення штрафу відповідно до ч.5 ст. 149 КАС України є лише ухвала суду, у зв`язку з чим державний виконавець повинен був повернути заяву стягувачу про відкриття виконавчого провадження, не заслуговують на увагу, оскільки до повноважень державного виконавця не належить надання оцінки дій суду щодо правомірності видачі виконавчого листа, ухвали суду чи судового рішення, і за умови надходження до державного виконавця виконавчого документа, передбаченого частиною 1 статті 3 Закону №1404, виконавець перевіряє додержання вимог до виконавчого документа, визначених статтею 4 названого Закону, та у випадку відповідності вимогам зазначених статей, відкриває виконавче провадження.
Щодо доводів позивача  про те, що виконавчий лист не відповідає вимогам ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки у виконавчому листі не зазначені прізвище, ім`я по-батькові посадових осіб, які його видали (колегії суддів), третю особу, код ЄДРПОУ стягувача, строк пред`явлення рішення до виконання, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч.1, 3 ст.4 Закону №1404 у виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;
4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);
реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);
5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою.
Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.
Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відповідність згаданого виконавчого листа вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Дослідивши виконавчий лист, виданий Сьомим апеляційним адміністративним судом 26.02.2020, колегія суддів встановила, що виконавчий лист підписаний суддею-доповідачем Білою Л.М. 
Аргументи позивача про не зазначення у виконавчому листі усього складу колегії суддів, свідчать про надмірний формалізм останнього.
Колегія суддів наголошує на тому, що не зазначення у виконавчому листі повного складу колегії суддів не може вважатися обставиною, що унеможливлює здійснення виконавчого провадження.
Інші аргументи позивача про те, що у виконавчому листі не зазначено код ЄДРПОУ стягувача, строк пред`явлення рішення до виконання, є безпідставними, оскільки у виконавчому листі такі дані зазначені.
Отже, в даному випадку, дії державного виконавця є правомірними, законними та ґрунтуються виключно на вимогах ЗУ «Про виконавче провадження».
Щодо правомірності прийняття державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору, про стягнення витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про арешт коштів боржника; про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; про розшук майна боржника, то колегія суддів зазначає,  що в позовній заяві не вказано окремих правових підстав для скасування вказаних постанов державного виконавця, а доводи про їх протиправність ґрунтуються на неправомірності постанови про відкриття виконавчого провадження, отже є похідними.
Оскільки судом не встановлено підстав для скасування постанови від 27.05.2020 про відкриття виконавчого провадження № 62183403, то в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню.
Не підлягають задоволенню вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн., оскільки під час розгляду справи позивачем не представлено, а судом не встановлено  заподіяння позивачу шкоди неправомірними та винними діями відповідача, що є необхідною умовою відшкодування моральної шкоди.
Щодо вимоги позивача про закриття провадження у справі. 
Так, 05.10.2020р. позивачем подано заяву про закриття провадження у справі №856/11/20-а в частині позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Савчука К.П. від 03.06.2020 року про виправлення помилки, прийнятої у виконавчому провадженні ВП № 62183403.
Заява обґрунтована тим, що 09.07.2020р. начальником Шевченківського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадимом Іваном Сергійовичем здійснено перевірку законності дотримання державним виконавцем Савчуком К.П. чинного законодавства при здійснені виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 62183403. За результатами проведення цієї перевірки Нещадим І.С. 09.07.2020 року виніс постанову у виконавчому провадженні ВП № 62183403, якою скасував оскаржувану постанову державного виконавця Савчука К.П. від 03.06.2020р. року про виправлення помилки у виконавчому провадженні ВП № 62183403, що є підставою для закриття провадження у справі № 856/11/20-а в частині оскарження цієї постанови на підставі п.8 ч.1 ст. 238 КАС України та повернення позивачу судового збору в розмірі 840,80 грн.
Судом встановлено, що 09.07.2020р. начальником Шевченківського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадимом Іваном Сергійовичем прийнято постанову у виконавчому провадженні № 62183403 за наслідками проведеної перевірки, якою, зокрема, скасовано постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука К.П. про виправлення помилки від 03.06.2020.
Отже наведені позивачем у клопотанні обставини підтверджуються матеріалами справи.
Згідно п.8 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема, щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що наявні підстави для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерством юстиції м.Київ Савчука К.П. від 03.06.2020 про виправлення помилки, прийнятої у виконавчому провадженні ВП №62183403.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно з`ясував обставини, що мають значення для справи, дотримався норм матеріального права під час вирішення справи, натомість, порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Перевіряючи наявність правових підстав щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн та судового збору, колегія суддів виходить із наступного.
З системного аналізу приписів статті 139 КАС України вбачається, що вирішення питання розподілу судових витрат здійснюється за загальним правилом, яке визначено в частині першій статті 139 КАС України.
Зокрема, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тобто, результат вирішення спору перебуває в безпосередньому зв`язку із можливістю повернення на користь позивача понесених судових витрат.
У випадку відмови у задоволенні заявленого позову позивач самостійно несе тягар сплати судових витрат, при цьому, за загальним правилом, такі йому не відшкодовуються.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення судового збору та подача ним заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, надану суду апеляційної інстанції, у справі за наслідками перегляду якої рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову залишено без змін, задоволенню не підлягає. 
Таким чином, підстави для стягнення судових витрат відсутні. 

Керуючись ст.ст.287,310,315,317,321,322,325,328 КАС України, колегія суддів,- 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу    ОСОБА_1   задовольнити частково. 
Рішення   Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 листопада 2020   скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції  м. Київ про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця, прийнятих у виконавчому провадженні ВП №62183403 та стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.
Ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції  м. Київ про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця, прийнятих у виконавчому провадженні ВП №62183403 та стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.
У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 14 грудня 2020 року. 

Головуючий суддя: 	Л.Т. Черпіцька 	
судді: 	О.Є. Пилипенко 	
 	Я.М. Собків