Справа № 0907/2-1864/2011 
Провадження № 22-ц/4808/1291/20 
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
26 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                        Бойчука І.В.,
суддів                        Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,
секретаря                Петріва Д.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою представника акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Третяка В.Ю. про видачу дубліката виконавчого листа за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Третяка В.Ю. на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 30 вересня 2020 року під головуванням судді Антоняка Т.М. у м. Івано-Франківську
в с т а н о в и в:
Представник АТ «УкрСиббанк» - Третяк В.Ю. звернувся до суду першої інстанції із заявою про видачу дублікату виконавчого листа у справі № 0907/2-1864/2011 виданого Івано-Франківським міським судом. В обґрунтування заяви зазначив, що 03 серпня 2012 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області ухвалив заочне рішення по справі № 0907/2-1864/2011, яким задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки. Згідно отриманої відповіді Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області було встановлено, що державним виконавцем 13.12.2018 повернуто виконавчий лист стягувачу. Однак виконавчий лист № 0907/2-1864/2011 на адресу банку не надходив. Тому стверджував, що вказаний виконавчий лист був втрачений при пересилці від Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області до Банку. З огляду на вищенаведене просив видати дублікат виконавчого листа.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 30 вересня 2020 року відмовлено в задоволенні заяву представника АТ «УкрСиббанк» - Третяка В.Ю. про видачу дубліката виконавчого листа. 
В апеляційній скарзі представник АТ «УкрСиббанк» посилається на незаконність ухвали суду першої інстанції, вважає що вона ухвалена з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню.
Апелянт вважає, що ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки наданих банком доказів втрати виконавчого листа, відхилення таких доказів без належного мотивування є порушенням норм процесуального права.
До заяви АТ «УкрСиббанк» долучав копію відповіді Івано-Франківського МВ ДВС в Івано-Франківській області від 11.10.2019 №04-06/3547, в якому на відповідний запит банку відділ ДВС повідомив, що у виконавчому провадженні №39138256 щодо боржника ОСОБА_1 13.12.2018 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
Станом на теперішній час оригінал виконавчого листа на адресу банку не надходив.
Апелянт зазначає, що банк не втратив оригінал виконавчого листа, а не отримав його від Івано-Франківського ВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що і було доведено в заяві про видачу дублікату виконавчого листа.
Апелянт вважає, що наведені обставини в заяві, дають обґрунтовані підстави вважати, що виконавчий документ є загубленим з поважних причин, і у зв`язку з чим виконання рішення суду є неможливим.
Необґрунтованою відмовою суду у видачі дублікату виконавчого листа позбавило АТ «УкрСиббанк» можливості на примусове виконання судового рішення, ухваленого на його користь.
Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги заяви АТ «УкрСиббанк» задовольнити. 
Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з їх неявкою не вбачає.
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом установлено, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2012 року позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №11222786000 від 25.09.2007, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк», назву якого змінено на ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 у розмірі 174303,56 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на дату розрахунку становило 1379943 гривень 82 копійки., що підлягають сплаті з вартості предмета іпотеки, звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки згідно Договору іпотеки від 25.09.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , посвідченим нотаріально за № 4680 приватним нотаріусом ІФМНО Басай Р.М., а саме: нежитлові приміщення, №1,2,3,4,5,6,7,8,9,10,11,12,13,14, розташовані в підвалі, загальною площею 214 кв. м та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом продажу з прилюдних торгів з встановленням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (а.с. 62).
На підставі зазначеного рішення Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 06.06.2013 видано виконавчий лист.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню судом згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Згідно ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Підпунктом 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналізуючи підпункт 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 474/783/17, провадження № 61-29св17, від 10 жовтня 2018 року у справі № 2-504/11, провадження № 61-41846св18.
Верховний Суд виходить з того, що дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 2-824/2009, провадження № 61-5388св18.
Крім того, однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа, є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (далі -Закон № 606-XIV), в редакції чинній на момент видачі виконавчих листів, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки, зокрема, інші виконавчі документи (крім посвідчень комісій по трудових спорах, постанов судів у справах про адміністративні правопорушення та постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення) - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 12 Закону № 1404-VIII, у чинній редакції, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Відтак, підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.
Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.
Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) вказала, що з огляду на зміст ч. 1 ст. 11 Закону № 1404-VIII строк пред`явлення виконавчого документа до виконання - це період часу, в межах якого стягувач має право пред`явити виконавчий документ до примусового виконання.
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 6 ст. 12 Закону № 1404-VIII; близький за змістом припис був відображений у ч. 2 ст. 24 Закону № 606-XIV).
У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (ч. 1 ст. 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у ч. 1 ст. 329 ГПК України).
Отже, приписи підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIІІ «Перехідні положення ЦПК України не суперечать приписам частини шостої статті 12 Закону № 1404-VIII і частини першої статті 433 ЦПК України. Зазначені приписи перехідних положень ЦПК України не забороняють суду одночасно розглянути та вирішити поставлені у заяві стягувача питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та про видачу дубліката такого документа у разі його втрати або розглянути питання про видачу дубліката втраченого виконавчого документа після того, як суд поновив строк для пред`явлення цього документа до виконання.
У пункті 47 цієї ж постанови зроблено висновок, що якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви про представника акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Третяка В.Ю. виходив з того, що заявником не надано належних доказів на підтвердження заявленої вимоги, а тому факт того, що виконавчий лист втрачений, є недоведеним.
Судом при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа, з`ясував питання щодо обставин втрати виконавчого листа та дійшов до обґрунтованого висновку з яким погоджується і колегія суддів апеляційного суду, про те що підстав для видачі дубліката виконавчого документа немає. Також слід звернути увагу, на те що однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа, є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
       Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
       Доводи апелянта, щодо необґрунтованості відмови у видачі дублікату виконавчого листа, є недоведеними і не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції. Оскільки дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено. При вирішенні питання про його втрату заявник повинен подати докази на підтвердження втрати такого виконавчого листа та врахувати строк, встановлений для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
За статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
З огляду на вищенаведене колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому її слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості ухвали. Підстав для її скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Третяка В.Ю. залишити без задоволення.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 30 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 30 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        В.А. Девляшевський 
                                                                               В.Д. Фединяк