Постанова
Іменем України
 
25 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 754/14103/17
 
провадження № 61-13675св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),               Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
представник відповідача - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Чобіток А. О., Ящук Т. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
 
Позовна заява мотивована тим, що 13 лютого 2015 року між ним і ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого він передав у борг останньому кошти у розмірі 27 750,00 дол. США, що за курсом Національного банку України складало 719 239,00 грн, які боржник зобов`язався повернути у строк до 13 квітня 2015 року шляхом передачі позивачу отриманих у позику коштів і додатково суми у розмірі 4 % на місяць за користування коштами, а саме - 2 220,00 дол. США. Крім того, сторони визначили відповідальність за порушення умов договору у розмірі 1 % від отриманої суми позики за кожен день прострочення її сплати.
Вказував, що  ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики                не виконав, позику в установлений строк не повернув, тому               ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 борг у загальному розмірі 7 645 159,65 грн, з яких: 740 092,50 грн - сума основного боргу, 59 207,40 грн - проценти за користування позикою, 6 845 860,25 грн - 1% від простроченої (отриманої) суми заборгованості за кожен день прострочення.
 
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києвавід 12 березня              2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 13 лютого 2015 року у розмірі 740 092,50 грн, проценти за користування позикою у розмірі 59 207,40 грн та пеню у розмірі 740 092,50 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8 000,00 грн.
 
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено та скасовано заочне рішення Деснянського районного суду              м. Києва від 12 березня 2019 року.
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні ОСОБА_2 на праві власності житловий будинок і земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , а також заборонити вчинення реєстраційних дій щодо вказаного майна.
 
Заява мотивована тим, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову призведе до унеможливлення у подальшому виконання рішення суду, оскільки у разі задоволення позовних вимог позивач буде позбавлений можливості отримати стягнуті на підставі цього рішення грошові кошти. Крім того, вказував, що після того як почалася процедура виконання заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2019 року, відповідач подав заяву про перегляд цього рішення, яка була задоволена. Вказане свідчить про наявність ризику того, що відповідач до закінчення судового розгляду справи здійснить дії щодо відчуження належного йому майна.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року у складі судді Клочко І. В. у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем не надано суду належних і достатніх доказів, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду у цій справі. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Київського апеляційного суду від 13 серпня 2020 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.
Накладено арешт на житловий будинок площею 148,23 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 на праві власності.
У задоволенні інших вимог заяви ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що між сторонами дійсно виник спір і у разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову або ефективного захисту і поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. З огляду на співмірність заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам наявні підстави для задоволення заяви позивача і вжиття заходів забезпечення позову.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду          від 30 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі представник  ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц, провадження                  № 61-38692св18, від 13 січня 2020 року у справі № 922/2163/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі                   № 9901/241/19, провадження № 11-486сап19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга мотивована тим, що задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, судом апеляційної інстанції не встановлено обставин щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. 
 
Відзив на касаційну скаргу позивачем справи не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
У жовтні 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
 
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києвавід 12 березня              2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 13 лютого 2015 року у розмірі 740 092,50 грн, проценти за користування позикою у розмірі 59 207,40 грн та пеню у розмірі 740 092,50 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8 000,00 грн.
 
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено та скасовано заочне рішення Деснянського районного суду              м. Києва від 12 березня 2019 року.
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні ОСОБА_2 на праві власності житловий будинок і земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , а також заборонити вчинення реєстраційних дій щодо вказаного майна.
 
Заява мотивована тим, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову призведе до унеможливлення у подальшому виконання рішення суду, оскільки у разі задоволення позовних вимог позивач буде позбавлений можливості отримати стягнуті на підставі цього рішення грошові кошти. Крім того, вказував, що після того як почалася процедура виконання заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2019 року, відповідач подав заяву про перегляд цього рішення, яка була задоволена. Вказане свідчить про наявність ризику того, що відповідач до закінчення судового розгляду справи здійснить дії щодо відчуження належного йому майна.
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга представника  ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим та підстав для його скасування немає.
 
У частинах першій, другій статті 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається           як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
 
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
 
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня                 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову,суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Вказане свідчить, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
 
Предметом спору у цій справі є стягнення грошових коштів за договорами позики у загальному розмірі 7 645 159,65 грн.
 
Таким чином, суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки з наданих позивачем доказів дійсно вбачається наявність спору між сторонами щодо стягнення коштів за договорами позики, а тому обґрунтовано наклав арешт на майно відповідача у межах пред`явлених позовних вимог, оскільки невжиття заходів забезпечення позову в майбутньому може призвести до ускладнення виконання судового рішення.
При цьому судом надано належну правову оцінку доказам позивача, на які він посилається, як на підставу для забезпечення позову, враховано фактичні обставини справи та дії відповідача, у зв`язку із чим зроблено обґрунтований висновок про те, що вид забезпечення позову, який просить застосувати ОСОБА_1 є співмірним її позовним вимогам.
 
Доводи заявника на правильність висновків суду апеляційної інстанції           не впливає, оскільки метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити           позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, тому врахувавши, що зазначений  спосіб забезпечення є адекватним захистом для попередження  потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд        дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення позову.
 
Таким чином, доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду попередньої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував. 
 
У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 13 серпня 2020 рокузалишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников    О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович