22-ц/804/3107/20 
                                                                                223/308/20 
                                               
Головуючий у І інстанції Дочинець С.І.
Єдиний унікальний номер 223/308/20     
Номер провадження 22-ц/804/3107/20
Доповідач Барков В.М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року  м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:
головуючого судді Баркова В.М.,
суддів   Мальцевої Є.Є.,
Мироненко І.П.,
секретар  Галстян Г.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 15 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕІС ІНДУСТРІЯ» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «ЕІС ІНДУСТРІЯ» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначав, що 24 липня 2015 року рішенням установчих зборів засновників ТОВ «ЕІС ІНДУСТРІЯ» він був призначений директором товариства про що була внесена відповідна інформація до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, оформлений наказ про призначення директора та зроблений відповідний запис у трудовій книжці. Зазначене вважав підставою розповсюдження норм трудового законодавства на відносини між ним та виконавчим органом товариства і, як наслідок, укладенням між сторонами трудового договору та виникненням певних прав і обов`язків. З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань йому стало відомо, що учасником товариства було прийнято рішення про зміну директора, про яке йому нічого не було відомо. Позивач звертався до відповідача із заявою з вимогою повідомити про підстави припинення його повноважень як виконуючого органу товариства з роз`ясненням причин його звільнення та надання копії відповідного рішення товариства, однак це звернення було проігноровано відповідачем. 
Також вказував на те, що на час звернення з позовом до суду його не було ознайомлено з наказом про звільнення та не видано трудову книжку з відповідним записом про звільнення, а печатка товариства до теперішнього часу знаходиться у нього. Тому просив визнати його звільнення незаконним та поновити на посаді директора товариства. Також просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року у розмірі 6 496 грн., а в подальшому стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу по день ухвалення судового рішення, а також стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн., витрати з оплати юридичних послуг у розмірі 4 740 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 1681,60 грн.

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 15 липня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 15 липня 2020 року, порушення судом першої інстанції процесуальних  та матеріальних норм, просив його скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував, що відповідачем було порушене його конституційне право на працю, а також суд повністю вмотивував рішення доводами, які були викладені у відзиві відповідача на його позовну заяву. Крім того зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене без урахування норм Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також  позиції ВСУ, викладеній в пленумі за № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».
Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином судовою повісткою (а.с. 118), тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без його участі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТОВ «ЕІС ІНДУСТРІЯ» Гуревича М.Г., який просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду скасувати  та провадження у справі закрити з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Згідно із частинами 1, 2 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 24 липня 2015 року ОСОБА_1 вступив на посаду директора ТОВ «ЕІС ІНДУСТРІЯ» (а.с. 2).
Відповідно до п. п. 2.1, 6.2, 6.3 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕІС ІНДУСТРІЯ», затвердженого протоколом загальних зборів Учасників Товариства №2/2015 від 24 липня 2015 року (далі - Статут), учасниками товариства є: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Статутний капітал Товариства складає 2 000 грн., з яких Хенсе Алекс володіє часткою вартістю 1 900 грн., що становить 95% статутного капіталу Товариства, ОСОБА_1 володіє часткою вартістю 100 грн., що становить 5% статутного капіталу Товариства. (а.с. 47 зв.б.,  а.с. 50 зв.б.).
Згідно з п.п. 10.2, 10.3 Статуту загальні збори Учасників правомочні приймати рішення з будь-яких питань діяльності Товариства. Збори Учасників вважаються правомочними, якщо на них присутні учасники, що володіють у сукупності більш як 60 % голосів (а.с. 51).
Згідно п. 10.6 Статуту, до виключної компетенції Загальних зборів Учасників належить, зокрема, призначення та звільнення Директора Товариства.
Відповідно до п. 10.7 Статуту Виконавчим органом Товариства є Директор, що призначається (обирається) Загальними зборами Учасників та здійснює керівництво поточною діяльністю Товариства в межах своєї компетенції (а.с. 51 зв.б.).
Згідно договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі від 24 жовтня 2019 року ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_3 придбав його частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕІС ІНДУСТРІЯ» розміром 5% номінальною вартістю 100 грн. Цей договір набув чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним (а.с. 55-56).
Відповідно до договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі від 26 жовтня 2019 року ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 придбав його частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕІС ІНДУСТРІЯ» розміром 95% номінальною вартістю 1 900 грн. Договір набув чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним (а.с. 57).
Рішенням єдиного учасника ТОВ «ЕІС ІНДУСТРІЯ» від 13 березня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим В.І., ОСОБА_3 , який є власником частки у розмірі 100% статутного капіталу, що відповідає 100% голосів ТОВ «ЕІС ІНДУСТРІЯ» вирішив звільнити з посади директора Товариства ОСОБА_1 та призначити (обрати) директором товариства ОСОБА_4 з 14 березня 2020 року. Крім того, змінено місцезнаходження товариства на: 84510, Донецька область, місто Бахмут, вулиця Декабристів, будинок 25а. На підставі цього рішення здійснено реєстрацію зазначених змін у Єдиному державному реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується відповідним витягом з реєстру (а.с. 58, 59-60).
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача з посади директора товариства проведено у відповідності з вимогами чинного законодавства, оскільки на підставі наявних доказів по справі, ОСОБА_3 є єдиним учасником ТОВ «ЕІС ІНДУСТРІЯ» з часткою в статутном капіталі товариства 100% після придбання у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 шляхом укладення договорів купівлі-продажу часток розміром 5%  та 95 %, а отже є єдиним правомочним учасником в товаристві. Зазначив, що оскільки вимога стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є пов`язаними та похідними, суд прийшов до висновку, що похідні вимоги також не підлягають задоволенню.
Проте судом першої інстанції не було враховано  наступне.
В рішенні Конституційного Суду України від 2 січня 2010 року № 1-рп/2010 викладено висновок, згідно з яким усунення членів виконавчого органу товариства від виконання обов`язків (частина третя статті 99 ЦК України) або відсторонення голови виконавчого органу товариства від виконання повноважень (абзац перший частини другої статті 61 Закону України «Про акціонерні товариства») за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від відсторонення працівника від роботи на підставі статті 46 КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання ним обов`язків міститься не в приписах цього Кодексу, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання нормами трудового права.
Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним.
У зв`язку з цим «усунення» відповідно до частини третьої статті  99  ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснювати членом його виконавчого органу в межах корпоративних відносин з товариством повноважень у сфері управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлено специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.
Зважаючи на це, зміст положень частини третьої статті 99 ЦК України треба розуміти як право компетентного (уповноваженого) органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання обов`язків, які він йому визначив, у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав, але за умови, якщо в установчих документах товариства не були зазначені підстави усунення.
01 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року, відповідно до підпункту 1 пункту 1 якого частину першу статті 41 КЗпП України доповнено пунктом 5 такого змісту «5) припинення повноважень посадових осіб». Згідно з пояснювальною запискою до проекту вказаного Закону передбачення такої підстави розірвання трудового договору забезпечить «можливість розірвання трудового договору без наведення підстав при припиненні повноважень посадових осіб», а в якості компенсації для захисту інтересів останніх - мінімальний розмір вихідної допомоги у розмірі середньої заробітної плати за шість місяців.
З огляду на вказане під час розгляду спору щодо розірвання трудового договору (контракту) за пунктом 5 статті 41 КЗпП України матиме значення не наявність підстав для припинення повноважень (звільнення) посадової особи, а дотримання органом управління (загальними зборами, наглядовою радою) передбаченої цивільним законодавством й установчими документами юридичної особи процедури ухвалення рішення про таке припинення. Тому для визначення юрисдикції суду для розгляду ініційованого звільненим з посади керівником юридичної особи (її виконавчого органу) спору з цією юридичною особою, її власником (органом, уповноваженим здійснювати від імені власника управління такою особою) про законність звільнення цього керівника (припинення його повноважень або усунення від посади), слід враховувати таке:
За правилами цивільного судочинства треба розглядати спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України (припинення повноважень за частиною третьою статті 99 ЦК України).
До юрисдикції господарського суду належать спори, в яких позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за частиною третьою статті 99 ЦК України, пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оскаржує законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого припинення повноважень (звільнення). До 28 березня 2014 року, коли відповідно до підпункту 1 пункту 3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання діяльності юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 10 жовтня 2013 року набрала чинності нова редакція пункту 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), юрисдикція господарського суду поширювалася на вищевказані спори за участю господарських товариств, а з 28 березня 2014 року - за участю будь-яких юридичних осіб (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18).
З огляду на те, що позивач оскаржує його звільнення з посади директора за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, спір належить розглядати за правилами господарського судочинства.
Враховуючи наведене, ухвалене судом першої інстанції рішення необхідно скасувати, а провадження у справі - закрити.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 377, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 15 липня 2020 року - скасувати. 
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕІС ІНДУСТРІЯ» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - закрити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 17 листопада 2020 року.

Судді       В.М. Барков

Є.Є. Мальцева

І.П. Мироненко