П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/7325/20 
Головуючий у 1-й інстанції:  Гурін Д.М. 
Суддя-доповідач:  Франовська К.С. 

12 листопада 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Франовської К.С. 
суддів:  Боровицького О. А.  Совгири Д. І. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про  визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міністерства оборони України, у якому просив:
- визнати протиправним пункт 15 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання Комісії з питань розгляду матеріалів пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби від 3 квітня 2020 року №5 про відмову у наданні статусу учасника бойових дій;
- зобов`язати Міністерство оборони України надати статус учасника бойових дій відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ та Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій затвердженого наказом Міністерства оборони України від 7 травня 2015 року №200.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову про задоволення позову в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що з наданих відповідачу документів повністю підтверджено безпосередню участь позивача у бойових діях на території Чехословаччини. Крім того, показання свідка також підтверджують виконання позивачем інтернаціонального обов`язку по захисту соціалістичних завоювань в Чехословаччині. Таким чином, наявні правові підстави для прийняття рішення про надання позивачу статусу учасника бойових дій.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 28 жовтня 1966 року був призваний на дійсну строкову військову службу Любарським районним військовим комісаріатом Житомирської області Міністерства оборони та 26 травня 1969 року звільнений з військової служби на підставі наказу Міністра оборони від 23 травня 1969 року №90, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_1 та довідкою Любарського районного військового комісаріату від 15 травня 2019 року №53 (а.с.11-13).
Матеріалами справи підтверджено, що з 27 липня 1968 року до 5 листопада 1968 року позивач виконував обов`язок військової служби на території Чехословацької РСР та надавав інтернаціональну допомогу в складі військової частини польова пошта НОМЕР_2 у місті Міловіце.
Ці обставини підтверджується архівною довідкою Федеральної Служби Охорони Російської Федерації від 31 січня 2019 року №9/20/4-56у, витягом з історичного формуляру військової частини НОМЕР_3 із супровідним листом Державної спеціальної служби зв`язку та захисту інформації України від 22 серпня 2018 року №55/01-1085, письмовими показами свідків ОСОБА_2 від 4 жовтня 2018 року та ОСОБА_3 від 13 серпня 2018 року.
11 лютого 2019 року позивач вперше звернувся до Житомирського обласного військового комісаріату через Любарський районний військовий комісаріат про встановлення йому статусу учасника бойових дій у зв`язку із його участю в бойових діях на території Чехословаччини та додав необхідний пакет документів.
На виконання рішення Міністра оборони України від 14 січня 2019 року №693/з ІНФОРМАЦІЯ_1 направив документи позивача для розгляду по суті до Міністерства оборони України (лист Житомирського ОВК від 11 липня 2019 року №СЗ 3737 (а.с.25).

16 квітня 2019 року Міністерством оборони України документи позивача щодо встановлення йому статусу учасника бойових дій повернуто до Житомирського обласного військового комісаріату без реалізації, оскільки вирішення порушеного позивачем питання не відноситься до компетенції комісій Міністерства оборони України з рекомендацією позивачу звернутися до міжвідомчої комісії, утвореної Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, що підтверджується листом Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 16 квітня 2019 року №226/1767 (а.с.26-27).

19 квітня 2019 року Житомирський ОВК повернув документи позивача до Любарського РВК без розгляду (лист від 19 квітня 2019 року №2039 (а.с.28).

Не погодившись із такими діями Міністерства оборони України, позивач оскаржив їх до суду.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2020 року, у справі №240/9496/19 визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо повернення без розгляду заяви та документів позивача про визнання його учасником бойових дій та зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву про визнання ОСОБА_1 учасником бойових дій відповідно до Закону України "Про статус війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ та прийняти рішення згідно з Положенням про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 7 травня 2015 року №200 (а.с.29-41).

27 січня 2020 року позивач повторно звернувся із заявою до Міністерства оборони України через Любарський районний військовий комісаріат про встановлення йому статусу учасника бойових дій у зв`язку із його участю в бойових діях на території Чехословаччини та додав документи визначені пунктами 12, 13 Положення №200 (чинного на час первинного звернення до відповідача — 11 лютого 2019 року), а саме: посвідчені копії: військового квитка НОМЕР_1 та обліково-послужної картки про проходження служби; архівної довідки Федеральної Служби охорони Російської Федерації від 31 січня 2019 року №9/20/4-56у та витягу із історичного формуляру військової частини НОМЕР_3 із супровідним листом Державної спеціальної служби зв`язку та захисту інформації України від 22 серпня 2018 року №55/01-1085 про участь в бойових діях; нотаріально посвідчених заяв ОСОБА_2 від 4 жовтня 2018 року та ОСОБА_3 від 13 серпня 2018 року про спільне проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_3 із позивачем та участь у бойових діях в Чехословацькій Радянській Соціалістичній Республіці в період з 27 липня 1968 року до 5 листопада 1968 року разом із позивачем із копіями їх посвідчень учасників бойових дій; зазначені вище судові рішення та інші документи, що підтверджується заявою позивача до військового комісару Любарського РВК від 27 січня 2020 року із супровідним листом Любарського РВК від 27 січня 2020 року №246 (а.с.42-43).

Подані позивачем документи про встановлення статусу учасника бойових дій розглянуті Комісією Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій, за результатами розгляду 03 квітня 2020 року прийнято рішення оформлене протоколом № 5, пунктом 15 якого позивачу на підставі пункту 2 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій у зв`язку з відсутністю документальних підтверджень особистої участі в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (сил).

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступних міркувань.
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до абзаців 1 і 3 пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994р. №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затверджено Перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, і періодів бойових дій на їх території (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Перелік).

Відповідно до зазначеного Переліку, Чехословаччина віднесена до держав, на території яких в період з 20 серпня 1968 року по 1 січня 1969 року проходили бойові дії.

Наказом Міністра оборони України від 07.05.2015р. №200   затверджено Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі - Положення №200).

Відповідно до п.1 Положення №200 комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі - Комісія) створюються в Міністерстві оборони України, військовій частині НОМЕР_4 , військовому комісаріаті Автономної Республіки Крим, обласних та Київському міському військових комісаріатах.

Відповідно до п.10 Положення №200 на комісії військового комісаріату Автономної Республіки Крим, обласних та Київського міського військових комісаріатів покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, звільнених зі Збройних Сил та Державної спеціальної служби транспорту (які набули право на отримання статусу під час проходження військової служби у Збройних Силах та Державній спеціальній службі транспорту), колишніх партизанів та підпільників, - за місцем їх реєстрації (перебування на військовому обліку).

Згідно з пунктом 11 та 12 Положення №200 комісії зобов`язані:
- приймати до розгляду заяви громадян про визнання їх учасниками бойових дій відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";
- реєструвати заяви в спеціальній книзі обліку;
- інформувати заявника про прийняття заяви до розгляду і дату засідання Комісії;
- розглядати внесені на розгляд заяви та інші документи в місячний строк з дня їх отримання;
- робити запити до відповідних архівних установ (за потреби), про що повідомляти заявника;
- заслуховувати пояснення осіб, які подали заяви, свідків, представників організацій, установ та громадських організацій ветеранів, досліджувати інші докази особистої участі заявника в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (сил) або розмінуванні (траленні бойових мін);
- доводити рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, до відома громадянина в письмовій формі, а також роз`яснювати порядок його оскарження;
- розглядати документи стосовно надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, а в разі відсутності підстав, які підтверджуються документами, повертати їх до військових частин (органів, підрозділів), установ, закладів чи особисто заявнику з метою подальшого доопрацювання;
- засідання Комісії проводити не рідше одного разу на місяць (за наявності документів).

Комісії приймають рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій на підставі таких документів: заяв громадян або клопотань командирів (начальників); довідок відповідного періоду, підписаних і завірених печаткою; партизанського квитка; посвідчення учасника підпілля; посвідчення до знака За розмінування; грамот, фотографій (оригіналів); газетних матеріалів того періоду, який потребує підтвердження; історичних довідок, документів та інших архівних матеріалів; документів потрібного періоду, де зазначені прізвище, ім`я та по батькові заявника; документів, які підтверджують службу чи роботу заявника у відповідний період; інших документів, на підставі яких можливо зробити достовірний висновок про участь у бойових діях або розмінуванні (траленні бойових мін).

Пунктами 13 та 15 Положення №200 передбачено, що за відсутності в заявника через незалежні від нього причини необхідних документів, які підтверджують його право на отримання статусу учасника бойових дій, дозволяється брати до уваги показання свідків (не менше двох), які в період, що потребує підтвердження, проходили військову службу чи працювали разом із заявником в одній військовій частині (установі, закладі) та визнані учасниками бойових дій, особами з інвалідністю внаслідок війни за цей період.

З наведеного вбачається, що за наявності сумнівів чи розбіжності у документах саме на відповідача покладається обов`язок витребовувати необхідні документи, довідки та виносити рішення на підставі повно та об`єктивно досліджених всіх матеріалів.

Між тим, у даній справі, вирішуючи питання наявності правових підстав для встановлення позивачу статусу учасника бойових дій, відповідач приписів вказаного Положення не виконав, не врахував висновків суду, викладених у рішенні у справі №240/9496/19, внаслідок чого прийняв рішення, яке, на думку суду апеляційної інстанції є передчасним.
На це суд першої інстанції уваги не звернув, допустив неповноту у розгляді справи, неправильно застосував норму матеріального права, у зв`язку з чим ухвалене рішення не можна визнати законним та обґрунтованим.

Так, як до матеріалів заяви, надісланої Міністерству оборони для розгляду питання, так і до суду першої інстанції позивачем було надано нотаріально завірені копії свідчень свідків   ОСОБА_2 від 4 жовтня 2018 року та ОСОБА_3 від 13 серпня 2018 року, відповідно до яких у спірний період вони разом з позивачем приймали участь у виконанні Інтернаціонального завдання по захисту завоювань соціалізму в Чехословаччині у складі військової частини НОМЕР_2 .
Водночас, як встановлено судами, Комісією вказані пояснення зазначених осіб не були взяті до уваги, відповідно, не були враховані усі обставини, що мають значення для прийняття рішення.
Між тим, як вбачається з матеріалів справи, вказані особи дійсно виконували військовий обов`язок у складі військової частини НОМЕР_5 на території Чехословаччини в обумовлений період і їм надано статус учасників бойових дій, а отже, їх покази щодо участі у бойових діях позивача мають бути заслухані та проаналізовані в сукупності з іншими доказами.

У відзиві на позов відповідач зазначає, що покази свідків не можуть братись до уваги, оскільки ними до нотаріально засвідченої заяви не було додано документів, які б свідчили про те, що зазначені особи проходили військову службу у військовій частині разом з позивачем.

Проте, відповідачем не було роз`яснено позивачу право подання додаткових доказів, а відразу прийнято рішення про відмову у наданні статусу учасника бойових дій.

Крім того, юридично значущим у вирішенні даного питання є встановлення місця дислокації військової частини НОМЕР_2 та її участі у бойових діях (окремих операціях) на території Чехословаччини у вказаний період.

Так, як вбачається з історичного формуляру військової частини НОМЕР_3 в період з 27.07. по 05.11.1968 року військова частина та її підрозділи забезпечували виконання завдань по організації урядового зв`язку та приймали участь по наданню допомоги народу Чехословаччини по захисту соціалістичних завоювань.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає передчасним твердження відповідача про відсутність доказів особистої участі у бойових діях, оскільки, як зазначалось, матеріали справи не містять доказів про  участь у бойових діях чи  військової частини.

Документи, які б підтверджували цей факт, відсутні з незалежних від позивача причин.

З матеріалів справи не вбачається, що відповідач робив будь-які запити чи повідомляв позивача про недостатність інформації для задоволення його заяви, а тому суд приходить до висновку про порушення прав позивача при розгляді його заяви про надання статусу учасника бойових дій.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що в порушення положень зазначеного Положення відповідач не повідомляв позивача про дату засідання Комісії, чим позбавив його права надати пояснення та прийняти участь у дослідженні доказів, завити клопотання про подання додаткових доказів.

За таких обставин обґрунтованими є вимоги позивача про протиправність п.15 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання Комісії з питань розгляду матеріалів пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби від 3 квітня 2020 року №5 про відмову у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

Що стосується  позовної вимоги про зобов`язання Міністерства оборони України надати   ОСОБА_1 статус учасника бойових дій відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ та Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій затвердженого наказом Міністерства оборони України від 7 травня 2015 року №200, то суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо прийняття рішення щодо надання статусу учасника бойових дій, учасника війни є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Таким чином, позовна вимога про зобов`язання відповідача прийняти, за результатами розгляду документів щодо надання позивачу статусу учасника бойових дій, рішення, яким надати йому статус учасника бойових дій, з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача, є такою, що виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню.
Натомість, правильним та ефективним способом захисту порушеного права є зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути питання про надання статусу учасника бойових дій позивачу – ОСОБА_1 з урахуванням окреслених у даному рішенні висновків, та правової оцінки суду.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є суттєвими і дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального  права, через що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову .

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року  скасувати.
Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним пункт 15 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання Комісії з питань розгляду матеріалів пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби від 3 квітня 2020 року №5 про відмову у наданні статусу учасника бойових дій.
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути питання про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ та Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій затвердженого наказом Міністерства оборони України від 7 травня 2015 року №200 з урахуванням окреслених у даному рішенні висновків, та правової оцінки суду.
В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та в силу приписів ч.5 ст.328 КАС України оскарженню не підлягає. 

Постанова суду складена в повному обсязі  12 листопада 2020 року.

Головуючий	 	 	Франовська К.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Боровицький О. А.    Совгира Д. І.