КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

  Справа №752/17387/19                                                                             Головуючий у І інстанції  Хоменко В.С.
  Провадження №22-ц/824/ 12400/2020                                                     Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 листопада 2020року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача                                      Голуб С.А.,  
          суддів:                                                      Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
         за участі секретаря судового засідання   Сакалоша Б.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності фізичної особи,
 
ВСТАНОВИЛА:
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із вказаним позовом, посилаючись на те, що  починаючи з серпня 2018 року ОСОБА_2 через соціальні мережі Facebook та Instagram систематично поширювалися неправдиві відомості, що принижують її та ганьблять її честь і гідність.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 на своїй власній сторінці у соціальній мережі Facebook опублікувала відео, в якому називаючи її ім`я та прізвище, висловлювала на її адресу образливі, грубі слова, обмовляла її, поширювала завідомо неправдиві відомості про те, що вона веде розпусний спосіб життя тощо.
Просила зобов`язати громадянку України ОСОБА_2 , припинити неправомірні дії щодо приниження честі і гідності громадянки Молдови ОСОБА_1 , та спростувати поширену нею негативну інформацію щодо ОСОБА_1 , а саме: що остання нібито порушує принципи моралі, загальновизнані правила співжиття і неетично поводиться в особистому житті, - шляхом розміщення повідомлення в соціальній мережі Facebook.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що під час вирішення спору судом неповно з`ясовано ту обставину, що має значення для справи, як особа власника веб-сторінки з іменем      ОСОБА_2  і в соціальній мережі Facebook, з якої надсилалися повідомлення з образами на адресу позивачки, а також, допущено порушення норм ст.ст. 12, 83, 84, 214, 263 ЦПК України при розгляді справи, зокрема, при вирішенні клопотання  позивачки про витребуванню доказів на підтвердження вищевикладеної обставини.
В оскаржуваному рішенні не відображено той факт, що в підготовчому засіданні 27.02.2020 р.  позивачкою заявлено клопотання про витребуваннядоказів, в якому  вона просила суд зобов`язати компанію «Facebook, Inc», розташовану за адресою:                    АДРЕСА_1 ), надати дані (в електронному вигляді), що були використані при реєстрації. зокрема: поштову адресу, номер мобільного телефону, IP-адресу, ім`я та прізвище, а також щодо зміни цих даних; за період поширення недостовірної інформації: серпень -листопад 2018 року - надати дані про пристрої, які використовувалися та інформацію про них: їх тип, операційну систему, веб-браузер, версії апаратного і програмного забезпечення, імена і типи додатків та файлів; дії на пристрою; назву мобільного оператора або провайдера, а також про базові станції GSM; контакти з адресної книги, журналу викликів або SMS; мову, часовий пояс, номер мобільного телефону, ІР- адресу, швидкість з`єднання і інформацію про пристрої, розташовані поблизу або що входять до мережі користувача; дані з файлів  cookie , що зберігаються на пристрої, в тому числі ідентифікатори і налаштування файлів  cookie ; дані про місцезнаходження (GPS), а саме поточному місцезнаходженню, місцю проживання; спосіб використання камери; дані, отримай в результаті технології розпізнавання облич, облік підключень пристрою і інформацію про найближчі точки доступу Wi-Fi; дані про опубліковані повідомлення, публікації, коментарі, сторінки, відмітки, групи, фото-, відеоматеріали, а також про такі що були видалені, - щодо наступних облікових записів:          ІНФОРМАЦІЯ_2  та       ІНФОРМАЦІЯ_3 ; та надати копію відео розміщеного на веб-сторінці               ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке було видалене адміністрацією Facebook за скаргою   ОСОБА_1 , і в якому ОСОБА_2 особисто погрожувала   ОСОБА_1 фізичною розправою.
У заявленому клопотанні позивачка просила суд поновити їй строк на звернення із даним клопотанням, зазначаючи, що дане клопотання не могло бути подано позивачкою раніше, оскільки на час подання позову адміністрацією соціальної мережі Facebook проводився розгляд звернення позивачки з надання доказів у позасудовому порядку, яке в подальшому не було задоволено.
Викладене підтверджується й тим, що у позовній заяві під час звернення із позовом до суду також зазначалося про те, що  позивачкою на той час вживалися заходи з одержання копії видаленого відео, зокрема, надіслано запит до адміністрації соціальної мережі Facebook, розгляд якого не був завершений.
Проте, судом першої інстанції протокольною ухвалою від 27.02.2020 р. відмовлено у задоволенні клопотання сторони позивача про витребування доказів з підстав пропуску строку, визначеного ч. 2 ст. 83 ЦПК України.
На підставі викладеного в апеляційній скарзі просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України та в межах строку наданого судом апеляційної інстанції на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від відповідачки не надходив.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 листопада 2020 року, занесеною в протокол судового засідання, в задоволенні клопотання про витребування доказів було відмовлено.
В судовому засіданні представник апелянта - адвокат Кузьмич Я.В. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомляла.
         Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційна скарга  не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що при зверненні до суду позивачка в якості підстав для звернення вказала про те, що відповідачем з серпня 2018 року через соціальні мережі Facebook та Instagram систематично поширювалися неправдиві відомості, що принижують її та ганьблять її честь і гідність, а ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 на своїй власній сторінці у соціальній мережі Facebook опублікувала відео, в якому називаючи її ім`я та прізвище, висловлювала на її адресу образливі, грубі слова, обмовляла її, поширювала завідомо неправдиві відомості про те, що вона веде розпусний спосіб життя тощо.
На підтвердження своїх доводів позивачка надала суду скріншоти зі сторінки Facebook користувача ОСОБА_2 , а також експертний висновок за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 21.03.2019 року № 86/2019-ЕВ-ЦК, складений Консорціумом «Український центр підтримки номерів і адрес» Департаменту «Центр» (а.с. 5-24).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження факту поширення інформації відповідачем, позивач надав лише копії роздруківок сторінки веб-сайту в мережі Facebook.
Проте позивачкою не було подано суду належних та допустимих доказів, так як простий знімок з екрану, на якому у вікні браузера відкрито веб-сторінку та роздруківка її вмісту не є належними та допустимими доказами у даній справі. Тобто сторона позивача не скористалась своїм правом та не виконала свій обов`язок, що полягає у поданні доказів.
Наданий позивачкою експертний висновок за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 21.03.2019 року № 86/2019-ЕВ-ЦК, складений Консорціумом «Український центр підтримки номерів і адрес» Департаменту «Центр» вказаних висновків суду не спростовує, адже, останнім власник веб-сайту не встановлений.
Обов`язок довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (п. 18 постанови Пленуму) покладається на позивача.
За положеннями ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях; суд приймає до уваги належні та допустимі докази. В даному випадку до суду не подані належні докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. За таких умов заявлений позов не підлягає до задоволення як недоведений 
         Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи таке.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно із ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Згідно зі ст. 200 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце в суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Негативною слід вважати інформацію, у якій стверджується про порушення особою норм чинного законодавства, учинення будь-яких інших протиправних дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до ділової репутації.
За положеннями ст. 44 Закону «Про інформацію» учасники інформаційних відносин зобов`язані додержуватися принципів інформаційних відносин та поважати інформаційні права інших суб`єктів. Стаття 47 цього Закону передбачає відповідальність осіб винних у поширенні інформації, що не відповідає дійсності, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію особи.
Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка її поширила.
Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.
Крім цього, у пункті 18 зазначеної вище постанови Пленуму вказано, що, згідно з положеннями ст. 277 ЦК України та ст. 12 ЦПК України, саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Посилання позивачки на те, що вона в позові не заявила клопотання про витребування доказів з тих підстав, що мала намір використати позасудовий порядок витребування цих доказів про що зазначила в позові, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги, оскільки звернення сторони з особистим запитом щодо отримання інформації не позбавляє її обов`язку заявити відповідне клопотання при поданні позову, оскільки на час його подання належних і допустимих доказів для доведення  своїх позовних вимог у позивачки не було.
         З врахуванням наведеного, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачка не довела свої позовні вимоги.
За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано  відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів на підставі ч.1 ст. 84, ч.2.3 ст. 83 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення суду постановлене з дотриманням норм процесуального права, а тому не може бути скасована з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності фізичної особи залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 03 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: