Справа № 461/3062/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д. 
Провадження № 33/811/1014/20                                Доповідач: Гончарук Л. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       09 грудня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі: судді апеляційного суду Гончарук Л.Я., за участі захисника Копистинського Т.М. та представника Галицької митниці Держмитслужби Зирянова О.Ю., розглянувши апеляційну скаргу захисника Копистинського Т.М. на постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 07 липня 2020 року, 
встановив:
цією постановою,  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.472 МК України та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 431 594,40 грн. та конфіскації в дохід держави товару, вилученого згідно протоколу про порушення митних правил №0347/20900/20 від 01 лютого 2020 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 420,40 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Галицької митниці Держмитслужби 1639, 97 грн. витрат за зберігання товару на складі митниці.
Згідно постанови, 01.02.2020 р. близько 05 год. 57 хв. в зону митного контроль «червоний коридор» (вантажний напрямок) митного поста «Рава-Руська» Галицької митниці Держмитслужби прибув вантажний автомобіль марки «VOLVO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , напівпричіп марки «SCHMITZ» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням гр. ОСОБА_1 . Який переміщував, згідно поданих товаросупровідних документів: CMR б/н від 30.01.2020р, INVOICE №1063831860 від 30.01.2020р., міжнародне вантажне відправлення «підгузки для дітей», відправник: “Procter & Gamble Operations Polska Sp. Z.o.o.” Республіка Польща, а одержувач : “ ORBICO MA” Республіка Молдова. Перед початком митного контролю гр. ОСОБА_1 було видано для заповнення митну декларацію та роз`яснено митні правила. У ході проведення письмового декларування гр. України . ОСОБА_1 заявив про наявність у нього 360 шт. мобільних телефонів «Redmi Note 8». Після перевірки заявлених відомостей та завірення митної декларації штампом «Під митним контролем №087» Львівської митниці ДФС, під час проведення митного огляду шляхом перерахунку заявленого товару було встановлено, що задекларованих мобільних телефонів «Xiaomi Redmi Note 8» є лише 260 шт. А також було виявлено незадекларований за встановленою формою товар, дані про який не були вказані в декларації, а саме: Мобільні телефони, нові в упаковці виробника без ознак користування «Xiaomi Redmi Note 8 Pro» країна виробництва Китай, в кількості – 60 шт.;Мобільні телефони, нові в упаковці виробника без ознак користування «Xiaomi Redmi 8» країна виробництва Китай, в кількості – 20 шт.;Куртки в асортименті (різних розмірів і кольорів) з маркуванням «HAPPY HOUSE HB-8031» - 15 шт.;Куртки в асортименті (різних розмірів і кольорів) з маркуванням «HAPPY HOUSE HB-8026» - 15 шт.;Спортивні костюми в асортименті (різних розмірів і кольорів) з маркуванням «HAPPY HOUSE HB-8116» - 9 шт.;Джинси дитячі в асортименті з маркуванням «HAPPY HOUSE JE924» - 5 шт.;Джинси дитячі в асортименті з маркуванням «HAPPY HOUSE HB-8053» - 10 шт.;Джинси дитячі з маркуванням «HAPPY HOUSE JE933» - 1 шт.;Штани спортивні в асортименті (різних розмірів) з маркуванням «NIEBIESKI KSIEZYC KB-01104B» - 5 шт.;Штани спортивні в асортименті (різних розмірів) з маркуванням «NIEBIESKI KSIEZYC KB-01104G» - 5 шт. Незадекларований товар знаходився у відсіках для дрібних речей кабіни вантажного автомобіля, та у відсіках для інструменту напівпричепа. Відповідно до ст. 257 Митного Кодексу України, декларування здiйснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дiй) точних вiдомостей про товари, мету їх перемiщення через митний кордон України, а також вiдомостей, необхiдних для здiйснення їх митного контролю та митного оформлення. Таким чином, гр. України ОСОБА_1 незадекларував за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування та кількість) товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі їх переміщення через митний кордон України.
Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності органом митниці кваліфіковано за ст.472 МК України.
Не погоджуючись з даною постановою захисник Копистинський Т.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вилучений згідно протоколу про порушення митних №0347/20900/20 від 01 лютого 2020 року повернути ОСОБА_1 після проведення митного оформлення або для повернення вказаного товару на митну територію держави, з якої його було вивезено. 
Вважає висновки Галицького районного суду м.Львова помилковими та необгрунтованими, а саму оскаржувану постанову необ`єктивною, невмотивованою, незаконною та безпідставною та такою, що винесена із неправильним застосуванням норм матеріального права із невідповідністю висновків обставинам справи та неналежним дослідженням наявних у матеріалах справи доказів та формальним встановленням обставин справи.
Так, єдиною підставою адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення, як в нормативному так і у фактичному аспекті.
Однак, здійснюючи аналіз оскаржуваної постанови суду, вбачається, що місцевий суд обґрунтовуючи висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, формально покликався на протокол про порушення митних правил № 0347/20900/20 від 01.02.2020 року та матеріали справи, при цьому не здійснивши належне дослідження наявних доказів та у повній мірі не з`ясувавши обставини конкретної справи дійшов до хибних, необґрунтованих та неналежних висновків у даній справі, у зв`язку з чим така постанова є неналежною, необґрунтованою та підлягає скасуванню.
Неврахування судом, доводів та доказів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності підтверджується й оскаржуваною постановою, з якої вбачається, що суд зазначаючи позицію особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо закриття провадження у справі про порушення митних правил у зв`язку із відсутністю складу правопорушення, вказує лише на мотивування щодо не розкриття об`єктивної сторони правопорушення, при цьому жодним чином не зазначає про доводи та обґрунтування сторони щодо відсутності усіх елементів складу адміністративного правопорушення та не спростовує докази, що долучалися до матеріалів справи, як і не надає їм належної правової оцінки, упускаючи при цьому недоведеність та необґрунтованість доказів поданих митним органом.
Так, митним органом, відповідно до протоколу про порушення митних правил №0347/20900/20 від 01.02.2020 року, у провину ОСОБА_2 ставиться порушення митних правил за ст.472 МК України, а саме: переміщення через митний кордон України товарів шляхом недекларування, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування та кількість).
Диспозиція ст. 472 Митного кодексу України визначає склад адміністративного правопорушення, що полягає у недекларуванні товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто не заявления за встановленою формою точних та достовірних відомостей про товар.
Аналіз вищевказаної норми дає підстави до висновку, що відповідальність може наступати лише у випадку, коли особі відомі усі необхідні реквізити товару, що підтверджуються відповідними документами, однак особа їх не декларує за встановленою формою.
Отже, основним безпосереднім об`єктом правопорушення за даною нормою закону є встановлений порядок переміщення товарів через митний кордон України, а об`єктивною стороною є дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України, тобто, активна поведінка (вчинок) особи.
Суб`єктивна сторона передбачає наявність прямого умислу, тобто винний у скоєнні злочину чітко розуміє та усвідомлює обставини і характер незаконного переміщення товарів, предметів і речовин через митну територію України і прагне їх ввезти на територію України з порушенням встановленого порядку чи вивезти з України.
Відтак, визначальним при прийнятті рішення про притягнення особи до відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.
Зазначає, що суд першої інстанції, не зважаючи на доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, взагалі не досліджував та не встановлював суб`єкта даного правопорушення та такому елементу складу адміністративного правопорушення судом не надано жодної правової оцінки.
Так, здійснюючи аналіз судової практики, зокрема тої, що наявна в матеріалах справи, оскільки така долучалася, на підтвердження правової позиції, вбачається, що суди при розгляді справ про адміністративне правопорушення передбаченого ст.472 МК України, з метою прийняття законного та обґрунтованого рішення, при визначенні складу правопорушення, а саме суб`єкта правопорушення, перевіряють та встановлюють чи являється особа, яка притягається до адміністративної відповідальності власником товару або особою уповноваженою на декларування власником товару, а відтак, чи являється така особа суб`єктом правопорушення (декларантом), передбаченого ст. 472 МК України. Суб`єктом правопорушення, визначеного ст. 472 МК України є декларант.
Таким чином, при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення, обов`язковим до встановлення є те. чи являється  ОСОБА_1  власником товару, а відтак і особою на яку покладений обов`язок здійснити декларування товару або особою уповноваженою на декларування власником товару та, як наслідок встановлення суб`єкта правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 4 МК України декларант - особа, яка самостійно здійснює декларування або від імені якої здійснюється декларування.
Відповідно до ч.1 ст.265 МК України декларантами мають право виступати: 1) при переміщенні товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України або при зміні митного режиму щодо товарів на підставі зовнішньоекономічного договору, укладеного резидентом, - резидент, яким або від імені якого укладено цей договір; 2) в інших випадках - особа, яка відповідно до законодавства України має право вчиняти щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення юридично значущі дії від свого імені.
Частиною 6 ст. 265 МК України встановлено, що декларування товарів, що належать громадянам, може здійснюватися цими громадянами або іншими громадянами, уповноваженими на це власниками зазначених товарів нотаріально посвідченими дорученнями.
Тобто декларантом може бути тільки особа, яка має чітко визначені повноваження щодо товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон та підлягають декларуванню, а також відповідно до зазначених повноважень реалізовує право на декларування. Декларант несе відповідальність перед митною службою за достовірність даних, представлених ним у декларації.
Відповідно до наданих пояснень, що наявні в матеріалах справи про порушення митних правил, які судом першої інстанції не досліджувалися, ОСОБА_1 повідомив, що перевозить телефони Redmi note 8, точної кількості телефонів останньому невідомо, як і чіткої інформації про їх моделі, оскільки такі отримав в Республіці Польща у невідомої особи з метою їх перевезення в Україну. Тобто ОСОБА_1 повідомив посадових осіб митних органів, що не являється власником товару.
Таким чином, в матеріалах справи про порушення митних правил при належному їх дослідженні, наявні доказ, відповідно до якого підтверджується, що ОСОБА_1 не являється власником товару.
При цьому, в матеріалах справи, відсутні документи, що підтверджують право ОСОБА_1 вчиняти щодо товару, який переміщувався через митний кордон України, юридично значущі дії від свого імені чи на підставі визначених законом документів.
Тому, судом першої інстанції, у зв`язку із не належним дослідження матеріалів справи та не вірним застосуванням норм матеріального права помилково та необґрунтовано не прийняв до уваги доводи представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про те. шо ОСОБА_1  не виступав в якості декларанта товарів, які переміщував виключно як водій транспортного засобу, та те що останній не є власником товарів або особою уповноваженою на декларування власником товарів.
З матеріалів справи вбачається, що для належного встановлення та дослідження усіх обставин справи, а також з метою реалізації ОСОБА_1 своїх конституційних прав, до матеріалів справи долучалися докази, а саме invoice (рахунки-фактури) з офіційним перекладом, а саме invoice №ЕС100029 від 08.01.2020 року, invoice №ЕС100030 від 08.01.2020 року, які в свою чергу підтверджують факт придбання громадянином України ОСОБА_3 товару, який у своїй кількості та асортименті відповідає тому товару, що виявлявся та в подальшому частково вилучався згідно протоколу про порушення митних правил №0347/20900/20 від 01.02.2020 року.
Таким чином, вищевказані докази підтверджують, що власником товару, недекларування якого ставиться у вину особі, яка притягається до адміністративної відповідальності є громадянин України ОСОБА_3 .
У зв`язку з цим, можемо прийти до висновку, що при досліджуваних обставинах ОСОБА_1 не виступав в якості декларанта товарів, які переміщував виключно як водій транспортного засобу, останній не є власником товарів або особою уповноваженою на декларування власником товарів. У зв`язку з цим він не може нести відповідальність за ст. 472 МК України, оскільки при досліджених обставинах не є суб`єктом цього правопорушення.
Однак, суд першої інстанції без жодних мотивувань цілком і повністю проігнорував вищевказані обставини та докази не надавши таким належної правової оцінки, обмежившись при цьому формальним дослідженням доводів митного органу, що не відповідає вимогам ст. 245 КУпАП та ст. 486 МК України.
Висновки митного органу, які необґрунтовано взяті до уваги судом, про вину ОСОБА_1 , у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, зроблені на підставі припущень, що відповідно до вимог ст. 62 Конституції України є неможливим, оскільки з урахуванням норм цієї статті, посадова особа митного органу, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, повинна довести те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, скоїла правопорушення. При цьому усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь останньої.
Поряд з цим, суд першої інстанції також не досліджував та не встановлював суб`єктивної сторони даного правопорушення та такому елементу складу адміністративного правопорушення судом не надано жодної правової оцінки, при цьому, судом жодним із досліджених доказів не підтверджено умислу ОСОБА_1 на вчинення порушення митних правил, передбачених ст.472 МК України.
Суб`єктивна сторона даного правопорушення передбачає наявність прямого умислу, тобто винний у скоєнні злочину чітко розуміє та усвідомлює обставини і характер незаконного переміщення товарів, предметів і речовин через митну територію України і прагне їх ввезти на територію України з порушенням встановленого порядку чи вивезти з України.
Як вбачається з матеріалів справи про порушення митних правил, зокрема з контрольного талону серії TFC номер 273792 від 01.02.2020 року водій транспортного засобу марки «VOLVO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , напівпричіп реєстраційний номер НОМЕР_2 обрав порядок проходження по смузі руху «червоний коридор».
Таким чином, підтверджено, що ОСОБА_1 , шляхом вчинення дій обрання смуги руху «червоний коридор», заявив митному органу, що переміщує товари, в обсягах, що підлягають письмовому декларуванню, підлягають оподаткуванню митними платежами, чи підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України.
Також, як підтверджено матеріалами справи переміщуваний товар ОСОБА_1 не приховував та заявив контролюючим органам про його переміщення. Доступ до виявленого товару нічим не утруднювався. Протилежного матеріалами справи про порушення митних правил не встановлено.
При цьому, слід зазначити, що ОСОБА_1  під час переміщення товарів усно повідомив інспектора митного оформлення про те. що він перевозить телефони Redmi note 8 у кількості 360 шт. Також повідомив, що точної кількості телефонів останньому невідомо, як і чіткої інформації про їх моделі, оскільки такий отримав в Польщі у невідомої особи з метою їх перевезення. Також повідомив про наявність особистих речей, а саме одягу, який придбавався з метою власного користування. Вищевказане підтверджується і письмовими поясненнями, які надавалися ОСОБА_1 .
У зв`язку із вищевказаною інформацією, інспектором митного оформлення надано для заповнення митну декларацію для письмово декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України для особистих, сімейних, та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, в якій вказав вписати про товар, що перевозиться особисто за виключенням особистих речей.
Так в матеріалах справи міститься митна декларація відповідно до якої ОСОБА_1 і зазначив відому останньому інформацію про товари, що перевозить особисто, а саме про телефони Redmi note 8 у кількості 360 шт., яку і вимагав вказати інспектор митного оформлення.
Тобто, ОСОБА_1 товар в автомобілі не приховував, добровільно обрав смугу руху «червоний коридор», в усному порядку повідомив наявну інформацію про товар, що перевозить та на вимогу інспектора митного оформлення зазначив таку в декларації, що свідчить про його намір задекларувати товар, що перевозиться, а також про відсутність умислу недекларування товару. За таких умов, вбачається, що в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона, як обов`язковий елемент складу вищевказаного адміністративного правопорушення, що виключає можливість притягнення до відповідальності такого.
Однак, суд першої інстанції не встановлював вищевказані обставини та суд не надавав таким жодних висновків, як і не досліджував доказів, які підтверджують відсутність суб`єктивної сторони у діях ОСОБА_1 , як обов`язкового елементу складу вищевказаного адміністративного правопорушення.
Також зазначає, що на митній декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності від 01.02.2020 року на печатці немає відмітки про час, що також є порушенням Порядку заповнення митних декларацій, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 30.05.2012 року №651, де вказано, що у САД під реєстраційним номером названою посадовою особою також проставляються дата та час подання декларації, її прізвище та підпис.
Із вищевикладеного вбачається, що подана митна декларація прийнята до митного оформлення посадовою особою митного органу із порушенням порядку встановленого чинним законодавством України.
Більше цього, здійснюючи аналіз поданої митної декларації вбачається, що в такій, а саме в п. 2.1 міститься підчищення, а відтак відповідно до п. 1.8 Порядку заповнення митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 28.05.2012 року №614, така митна декларація не підлягала до прийняття до митного оформлення посадовою особою митного органу.
Таким чином, з огляду на вищезазначені положення, у випадку якщо заповнення декларації містить виправленнями та/або підчищеннями така декларація не приймається до митного оформлення посадовою особою митного органу, а від так працівник митниці зобов`язаний надати особі можливість повторно заповнити письмову митну декларацію, а також мав право вимагати її подання, що в даній справі зроблено не було. При цьому, невідповідність вищевказаного документа вимогам закону, вказує на те, що він є неналежним та недопустимим доказом, що в свою чергу унеможливлює прийняття у справі законного й обґрунтованого судового рішення.
Також, звертає увагу суду на те, що матеріали справи про порушення митних правил містять ряд неузгодженосте та розбіжностей, що при загальному дослідженні не дають підстав вважати, що ОСОБА_1 вчинено порушення митних правил, у зв`язку із не декларуванням товарів.
Наголошує, що із матеріалів справи про порушення митних правил вбачається, а також із пояснень громадянина ОСОБА_1 з метою дотримання чинного митного законодавства здійснив, як усне так і письмове декларування за наявною у нього інформацією - 360 шт. телефони Redmi note 8. Натомість під час проведення митного огляду шляхом перерахунку заявленого товару було встановлено, що задекларованих мобільних телефонів «Xiaomi Redmi Note 8» є лише 260 шт.
Однак спід звернути увагу, що інші телефони, які відрізняються лише різновидом модельного ряду вищевказаної моделі телефону та які на переконання митного органу не були задекларовані у відповідній кількості та найменуванні, а від так тимчасово вилучені, складають - 80 шт.
Здійснюючи математичні підрахунки, можна констатувати, що гр. ОСОБА_1 здійснював перевезення телефонів в загальній кількості 340 шт., натомість до декларування вказав 360 шт. Зазначена помилка не була протиправним умислом ОСОБА_4 , більше того до держаного бюджету надійшло б більше коштів, якщо б митне оформлення проводилося відповідно до наданої інформації. 
Разом із тим, за правилами ст. 268 МК України, допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, не тягне за собою застосування санкцій, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами України, крім випадків, коли особа систематично (більше двох разів протягом місяця) допускає у митній декларації зазначені помилки (крім орфографічних помилок). У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, посадові особи органів доходів і зборів надають декларантам або уповноваженим ним особам можливість виправити помилки, допущені в митній декларації.
Доказів щодо допущення ОСОБА_1 систематичних помилок у митний декларації та доведеність неправомірного звільнення від митних платежів або зменшення їх розміру у матеріалах справи про порушення митних правил не містяться.
Відповідно до ч.1 ст. 460 МК України, допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично, не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.
Крім цього, в матеріалах справи про порушення митних правил міститься акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 01.02.2020 року (надалі - Акт огляду).
Відповідно до ч. 2 ст. 338 МК України, за результатами застосування системи управління ризиками огляд товарів, транспортних засобів комерційного призначення може бути ідентифікаційним - без розкриття пакувальних місць і без обстеження транспортного засобу, частковим - з розкриттям до 20 відсотків пакувальних місць і вибірковим обстеженням транспортного засобу та повним - з розкриттям до 100 відсотків пакувальних місць та поглибленим обстеженням транспортного засобу.
Як вбачається із вищевказаного акту огляду, обсяг здійсненого огляду виконувався, як повний на підставі ст. 338 МК України та Постанови Кабінету міністрів України №467 від 23.05.2012 року.
Однак в матеріалах справи про порушення митних правил відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо належного прийняття та оформлення рішення про проведення огляду, а також надання посадовій особі митного органу доручення про проведення огляду.
Вищевказані доводи та обставини також були залишені судом першої інстанції поза увагою та такі судом не досліджувалися, а від так і не надавалися жодні правові висновки щодо таких обставин, що в свою чергу унеможливлює прийняття у справі законного й обґрунтованого судового рішення.
Також судом першої інстанції жодним чином не спростував чи не підтвердив доводи щодо необґрунтованості висновку експерта складеного 12.03.2020 року Львівським відділом з питань експертизи та досліджень № 1420003400-0130.
Звертає увагу суду на те, що аналізований висновок не відповідає формі, що наведена у додатку 3 до цього Порядку, зокрема: не відповідає структурним вимогам, не зазначені відомості про експерта, який проводить експертизу, відсутні відомості про застосовані методи дослідження, а також вказаний висновок необґрунтований та не містить доказів, на яких базувались встановлення знижки вартості товару та розрахунок вартості товару як такий.
Натомість, незважаючи на те, що у висновку експерта наведено характеристики кожного із товарів, що були об`єктами порівняльного аналізу, однак, серед вказаних характеристик відсутня достатня кількість визначальних ознак, що надають змогу ідентифікувати кожну позицію товару, а відтак і встановити вартість такого товару серед інших, що представлені на ринку.
При цьому, загальна вартість предметів дослідження, визначена за умови, що товар відповідає нанесеному на ньому маркуванню, вимогам нормативно-технічної документації, однак відповідність маркувань нормативно технічній документації усього товару при проведенні дослідження проведена не була.
На вищевказані обставини суд уваги не звернув та такі останнім взагалі не досліджувалися, при цьому таким обставинам не надавалася правова оцінка, у зв`язку із чим судом не встановлено та не доведено чи являється даний доказ належним та таким, що встановлює реальну вартість тимчасово вилученого майна, що є обов`язковим при вирішення даної справи.
Щодо висновків суду про стягнення з ОСОБА_1 витрат за зберігання тимчасово вилученого товару.
Як вбачається із довідки №502 про витрати митного органу в справі про порушення митної правил №0347/20900/20 від 01.02.2020 року, витрати на зберігання майна розраховувалися за період з 01.02.2020 року по 19.05.2020 року.
Однак відповідно до п. 6. розділу II Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2012р. №731, строк зберігання товарів і транспортних засобів на складі митниці ДФС для обрахунку витрат обчислюється, починаючи з одинадцятого дня після оформлення відповідних документів про фактичне прийняття товарі і транспортних засобів на зберігання митницею ДФС і до дня їх видачі зі складу митниці ДФС власникам або вповноваженим особам (крім випадків, обумовлених цим Порядком).
Крім цього, згідно з п. 8 розділу II вищевказаного порядку, при обрахунку витратмитницею ДФС до розрахункового строку не включається час проведення митницею ДФС в рамках процедури митного контролю та митного оформлення досліджень (аналізів, експертиз), проміжок часу, витрачений на проведення досліджень підтверджується копіями документів, що засвідчують факт прийняття рішення митницею ДФС про необхідність таких досліджень (аналізів, експертиз) та дату отримання митницею ДФС відповідної інформації. 
Із викладеного вбачається, що в матеріалах справи про порушення митних правил міститься розрахунок, який складений із грубим порушенням порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, що призвело до зазначення необґрунтованого розміру витрат до стягнення.
Більше того, відповідно до п.2 розділу III вищевказаного порядку, витрати митниці ДФС за зберігання , транспортних засобів, тимчасово вилучених у справі про порушеннямитних правил, після набрання законної сили рішенням, винесеним у справі пропорушення митних правил, відшкодовуються у разі, якщо особу визнано винною, а вилученіу справі про порушення митних правил товари та/або транспортні засоби підлягають поверненню власнику.
Тобто витрати підлягають відшкодуванню у разі, якщо особу визнано винною, а вилучені у справі про порушення митних правил товари та/або транспортні засоби підлягають поверненню власнику. Однак санкція статті 472 МК України, що інкримінується ОСОБА_1 передбачає відповідальність у формі накладення штрафу в розмірі 100 відсотків вартості цих товарів, транспортних засобів з конфіскацією зазначених товарів, транспортних засобів.
Враховуючи вищевикладені положення, а також беручи до уваги той факт, що оскаржуваною постановою суд прийшов до висновку щодо конфіскації товару, який вилучений відповідно до протоколу про порушення митних правил №0347/20900/20 від року, то витрати за зберігання товару з ОСОБА_1 в користь Галицької митниці Держмитслужби взагалі не підлягають до стягнення.
Як вбачається із оскаржуваної постанови, розгляд справи проводився за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також захисника останнього.
Згідно поданої заяви від 10.07.2020, захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності отримано повний текст судового рішення того ж дня 10.07.2020, що підтверджується особистим підписом уповноваженого захисника в матеріалах справи.
Проте, оскільки, оскаржувана постанова винесена 07.07.2020, то, відповідно до приписів ч.2 ст.294 КУпАП, десятиденний строк завершується 17.07.2020 року.
Таким чином, вважає, що дана апеляційна скарга на постанову Галицького районного суду міста Львова від 07.07.2020 року подана в межах строку встановленого ч.2 ст.294 КУпАП, а відтак підлягає до прийняття та розгляду.
ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та дату розгляду справи, про причини неявки апеляційний суд не повідомив, однак його захисник Копистинський Т.М. повідомив, що розгляд справи можна проводити у його відсутності, тому суд, відповідно до ст.526 МК України, вважає можливим провести розгляд апеляційної скарги у відсутності  ОСОБА_1 .
Заслухавши пояснення захисника Копистинського Т.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ представника Галицької митниці Держмитслужби Зирянова О.Ю. на заперечення такої, перевіривши матеріали справи про порушення митних правил та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до ст.487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
В силу положень ст.ст.245, 251, 252 КУпАП суд повинен повно, всебічно й об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати оцінку зібраним у ній доказам і постановити обґрунтоване судове рішення.
Статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ.
Згідно з вимогами ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що мотивувальна частина постанови, яка є невід`ємною частиною судового рішення, має містити у собі встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви, з яких суд, суддя виходив при прийнятті постанови і положення закону, яким він керувався.
Апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції не дотримався вимог закону, формально підійшов до вивчення обставин справи, всебічно, повно і об`єктивно не з`ясував всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, у тому числі, не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи була винна дана особа в його вчиненні, внаслідок чого не було дотримано процесуальної форми розгляду справи, визначеної законом.
Зокрема, згідно з протоколом про порушення митних правил №0347/20900/20 від 01.02.2020, у провину ОСОБА_1 ставиться, недекларування за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування та кількість) товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі їх переміщення через митний кордон України.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подав до митного органу, митну декларацію (а.с.13) в якій вказав, що у нього є наявний товар для декларування, а саме: (цифрові) телефони мобільні Redmi Note 8, у кількості 360 штук. Поряд з цим, у своєму посненні (а.с.15) зазначив, що вказаний товар не є його власністю, а він такий перевозив за домовленістю з іншою особою, тому не знає точної кількості телефонів та їх моделі. 
Крім цього, у протоколі про порушення митних правил №0347/20900/20 від 01.02.2020, вказано, що у автомобілі під керуванням ОСОБА_1 було виявлено, зокрема два види мобільних телефонів, нових в упаковці виробника без ознак користування «Xiaomi Redmi Note 8 Pro» країна виробництва Китай у кількості 60 штук та «Xiaomi Redmi Note 8» країна виробництва Китай у кількості 20 штук та інший товар (одяг).
При цьому, в матеріалах справи про порушення митних правил наявна уніфікована квитанція МД-1 серія РА №0473998 від 01.02.2020 року відповідно до якої Галицька митниця прийняла на зберігання, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 238 МК України, телефонні апарати для сотових мереж зв`язку, нові в заводській поліетиленовій упаковці, «Redmi note 8T» - Brand Redmi, made in China, 32/64 GB, в асортименті – 260 шт., вказаний товар тимчасово не вилучався.
Судом першої інстанції не встановлено асортимент товарів недекларування яких ставиться у вину ОСОБА_1 , а посадовими особами митного органу допущено різностороннє тлумачення так як останні вважають, що мобільні телефони під назвою «Xiaomi Redmi Note 8» в кількості 260 штук, як зазначено в митній декларації відповідають мобільні телефони «Xiaomi Redmi Note 8Т», при цьому в декларації вказано про наявність 360 телефонів «Xiaomi Redmi Note 8», а в протоколі про порушення митних правил зазначено: «Xiaomi Redmi Note 8 Pro» - 60 шт.; «Xiaomi Redmi Note 8» - 20 шт.
Суд першої інстанції без жодних мотивувань цілком і повністю проігнорував вищевказані обставини та суд не надав таким належної правової оцінки.
При цьому, у висновку експерта №1420003400-0130 від 12.03.2020 щодо встановлення вартості не задекларованих товарів вказано, що об`єктами досліджень зокрема, були три види телефонів, а саме: «Xiaomi Redmi Note 8 Pro Pearl White» - 20 шт., «Xiaomi Redmi Note 8 Pro Ocean Blue» - 40 шт. та «Xiaomi Redmi Note 8 Pro Sapphire Blue» - 20 шт., проте згідно протоколу про порушення митних правил безпосереднім предметом порушення митних правил були, зокрема мобільні телефони «Xiaomi Redmi Note 8 Pro» - 60 шт. та «Xiaomi Redmi Note 8» - 20 штук. 
Враховуючи наведене, матеріали справи про порушення митних правил містять ряд розбіжностей, які не досліджені в суді першої інстанції, і таким не надано оцінки.
Дані факти свідчить про неналежне встановлення обставин справи, які неможливо усунути під час розгляду судом апеляційної інстанції. 
Так, метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, поставлених перед судом, а й досягнення правосуддя, у зв`язку з чим, суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення.
Відсутність належної мотивації висновків суду призводить до того, що сторона позбавляється можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження постанови, а суд вищої інстанції - переглянути таку.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що судом не дотримано вимоги ст.ст.245, 280 КУпАП щодо всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.7, ч.8 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.
Враховуючи наведене, з огляду на приписи ст.ст.245, 268, 280 КУпАП, постанова судді підлягає скасуванню, а справа про порушення митних правил призначенню до нового судового розгляду в суді першої інстанції, в ході якого слід всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати обставини справи, встановити наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу порушення митних правил, передбаченого ст.472 МК України, й лише у разі встановлення наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення прийняти рішення щодо можливості накладення стягнення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, - 
постановив:
Апеляційну скаргу захисника Копистинського Тараса Михайловича задовольнити частково.
Постанову Галицького районного суду м.Львова від 07 липня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.472 Митного кодексу України – скасувати.
Призначити в Галицькому районному суді м.Львова новий розгляд справи про порушення митних правил щодо ОСОБА_1 за ст.472 Митного кодексу України.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                        Гончарук Л.Я.