ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року 
м. Київ
справа №296/4740/16-а
адміністративне провадження №К/9901/11458/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стеценка С.Г.,
суддів: Стрелець Т.Г.,  Чиркіна С.М., 
розглянувши в письмовому провадженні в касаційному порядку адміністративну справу № 296/4740/16-а
за позовом    ОСОБА_1 
до   Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області
про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, 
за касаційною скаргою   ОСОБА_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року (колегія у складі: головуючого судді Білої Л. М., суддів: Гонтарука В. М., Курка О. П.) 
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області, правонаступником якого є Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому позивач просив визнати протиправною відмову відповідача у перерахунку йому пенсії за вислугу років з 01.01.2016 за нормами статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (у редакції, що діяла на час призначення йому пенсії 03.10.2006 та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок його пенсії за вислугу років з 01.01.2016 за нормами статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-Х11 (у редакції, що діяла на час призначення йому пенсії з 03.10.2006) на підставі довідки прокуратури Житомирської області від 15.02.2016 № 18/106 про заробіток для перерахунку пенсії, в розмірі 90 % від суми заробітку за відповідною посадою без обмеження граничного розміру та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії за вислугу років з 01.01.2016.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
2. Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 19 липня 2016 року позов задоволено повністю.
3. Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 січня  2017 року постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 19 липня          2016 року скасовано, прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.
4. Постановою Верховного Суду від 04 липня 2018 року постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2017 року залишено без змін.
5. 10 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Сьомого апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2017 року за виключними обставинами. У заяві позивач просив за результатами перегляду скасувати постанову суду апеляційної інстанції та винести нову, якою постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 19 липня 2016 року залишити без змін.
6. Обґрунтовуючи вказану заяву, позивач посилався на рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Зазначеним рішенням Конституційного Суду України установлено, що частина 12   статті 86 Закону № 1697-VII   підлягає застосуванню в первинній редакції. Таким чином, на думку заявника, його право на перерахунок пенсії, підтверджене Конституційним Судом України, що дає йому підстави для перегляду судового рішення за виключними обставинами.
7. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від           17 січня 2017 року.
8. Приймаючи таке рішення, Сьомий апеляційний адміністративний суд виходив з того, що за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, якщо інше не встановлено самим рішенням. Оскільки, як на час виникнення спірних правовідносин, звернення позивача до суду, розгляду справи судом першої інстанції, так і станом на дату прийняття Житомирським апеляційним адміністративним судом постанови від 17 січня 2017 року, положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, діяли в прийнятій редакції і умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначалися Кабінетом Міністрів України, у суду відсутні підстави вважати рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 виключною обставиною для перегляду постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2017 у справі №296/4740/16-а. За таких обставин, Рішення Конституційного Суду України від               13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 не може змінювати правове регулювання правовідносин, оскільки такі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності. Апеляційний суд зазначає, що встановлення Конституційним Судом України неконституційності окремого положення закону, застосованого судом при вирішенні справи, надає лише право на перегляд такого судового рішення за виключними обставинами, а не є беззаперечною обставиною за наявності якої суд зобов`язаний ухвалити судове рішення на користь особи, яка звертається із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами. Поряд з тим, суд апеляційної інстанції звернув увагу, що вищенаведене не перешкоджало позивачу звернутися до суб`єкта владних повноважень із відповідною заявою про захист прав на підставі зазначеного Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня             2019 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
9.   Не погоджуючись з ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від         28 лютого 2020 року, 21 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу суду апеляційної інстанції, задовольнити заяву позивача про перегляд за виключними обставинами постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від          17   січня 2017   року. Скасувати постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2017 року, а постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 19 липня 2016 року залишити без змін.
10. Обґрунтовуючи касаційну скаргу, скаржник зазначає аналогічні аргументи, що і у поданій до апеляційного суду заяві про перегляд судового рішення за виключними обставинами. Серед іншого, позивач також зазначає, що Конституційний Суд України не зробив ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII неконституційною, він лише встановив цей факт, про що констатував у рішенні №7-р(II)/2019. Тобто і до винесення цього Рішення Конституційного Суду України вказана норма закону, на думку скаржника, була неконституційною. Тому суди, під час розгляду справи за позовом ОСОБА_1 , мали би виявити цю обставину і не застосувати вищевказаний закон.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
11.    В автоматизованій системі документообігу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 23 квітня 2020 року зареєстровано вказану касаційну скаргу.
12. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 квітня 2020 року, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Стеценко С. Г., судді: Рибачук А. І., Чиркін С. М.
13. Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2020 року касаційну скаргу                 ОСОБА_1 залишено без руху,  у зв`язку із невідповідністю її вимогам                                          ч. 2 ст. 329 КАС України, оскільки скаржником не було надано доказів, що підтверджують поважність причин пропуску строку касаційного оскарження. Судом надано десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення цих недоліків шляхом надання вказаних доказів.
14. На виконання вимог ухвали суду від 12 травня 2020 року про залишення касаційної скарги без руху скаржник надав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду клопотання про поновлення строку касаційного оскарження. 
15. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 21.05.2020 № 844/0/78-20, у зв`язку із відпусткою судді Рибачука А. І. відповідно до наказу від 04.05.2020 № 41-к, з метою дотримання строків розгляду справи, призначено повторний автоматизований розподіл цієї судової справи між суддями.
16. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2020 визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи:             Стеценко С.Г. - головуючий суддя, судді: Стрелець Т. Г., Чиркін С. М.
17.  Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.
18. Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2020 року закінчено підготовку справи до касаційного розгляду і, враховуючи приписи п. 3 ч. 1 ст. 345 КАС України постановлено здійснювати такий в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
19. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених                 ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів зазначає наступне.
20. Відповідно до частини першої статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
21. В адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати обставину (підставу), яка виникла пізніше ухвалення судового рішення. Тобто, перегляд справи у зв`язку з виключними обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням підстав, які виникли після ухвалення судового рішення.
22. Згідно зі ч. 5, 6 ст. 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено судове рішення; 3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.
23. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
24. За приписами ч. 1, 2 ст. 365 заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною 2, пунктами 1, 2 частини 5 статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині 1 цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.
25. Частиною 4 ст. 368 КАС України встановлено, що за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.
26. Зі змісту поданої ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції заяви про перегляд постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2017 року за виключними обставинами вбачається, що останній, як  на підставу для такого перегляду посилається на прийняття рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р (ІІ)/2019 у справі № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19), яким було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
27. Відповідно до ч.1 ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
28. Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
29. Як слідує з резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від        13 грудня 2019 року №7-р (ІІ)/2019 положення частини двадцятої статті 86                Закону №1697-VII зі змінами, визнано неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
30. Установлено такий порядок виконання цього Рішення: - частина двадцята статті 86 Закону №1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення; - частина двадцята статті 86 Закону №1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції: « 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».
31. Тобто, відповідно до ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» положення частини двадцятої статті 86 Закону №1697-VII зі змінами, визнано неконституційним, втратило чинність та, відповідно, не підлягає застосуванню з        13 грудня 2019 року - з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №7-р (ІІ)/2019 у справі № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19), що також прямо встановлено даним рішенням.
32. Поряд з цим, предметом розгляду у справі, яка переглядається були правовідносини, що виникли до ухвалення рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р (ІІ)/2019 у справі № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19).
33. Враховуючи, що на час виникнення спірних відносин у цій справі законодавством про пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій було покладено на Кабінет Міністрів України, то у суду апеляційної інстанції були відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17   січня 2017 року за виключними обставинами у справі № 296/4740/16-а, оскільки позивач у цій справі просив відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати, коли закон про право, форми і види пенсійного забезпечення не передбачав підстав, умов та порядку перерахунку пенсії у зв`язку із підвищенням заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури.
34. Таким чином, з огляду на відсутність ретроспективної дії рішення Конституційного Суду України, яке, на думку ОСОБА_1 , є підставою для перегляду за виключними обставинами постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17   січня 2017 року, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви позивача про перегляд за виключними обставинами постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17   січня 2017 року у справі № 296/4740/16-а.
35. Між тим, колегія суддів звертає увагу, що продовження існування стану порушення прав чи інтересів позивача й після ухвалення рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р (ІІ)/2019 у справі № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19) може бути підставою для звернення до суду з відповідним позовом задля їх захисту.
36. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від                      30   вересня 2020 року у справі № 712/4939/16-а.
37. Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
38. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
39. Так, колегія суддів приймає до уваги висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» та від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти Росії», відповідно до яких одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.
40. Окрім цього, Європейський суд з прав людини зазначав, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v.UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).
41. Крім того, із змісту імперативних приписів пункту 1 частини п`ятої статті             361 КАС України слідує, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами виключно, якщо рішення суду ще не виконане.
42. У випадку, що є предметом дослідження, рішення не може вважатись невиконаним в контексті приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, оскільки є рішенням, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено та не передбачає примусового виконання.
43. Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі № 711/6019/16-а, від    16 червня 2020 року у справі № 825/506/18 та від 23 липня 2020 року                               у справі №703/4523/16-а. 67. 
44. Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
45. Враховуючи наведене, Верховний Суд встановив, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки прийнято з дотриманням норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 350, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді | С.Г. Стеценко Т.Г. Стрелець   С.М. Чиркін