Дата документу 05.11.2020 Справа № 333/5099/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 333/5099/20                                                       Головуючий у 1 інстанції Круглікова А.В.
Провадження №22ц/807/3297/20                            Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
05 листопада 2020 року         м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
Головуючого:        Полякова О.З.,
суддів: Бєлки В.Ю.
Крилової О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2020 року про передачу на розгляд іншого суду справи за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення невиплаченої суми страхового відшкодування, пені та моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» про стягнення невиплаченої суми страхового відшкодування, пені та моральної шкоди.
Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2020 року вищезазначену справу передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. 
Ухвала мотивована тим, що зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач ПрАТ «СК «Альфа Страхування» зареєстроване в АДРЕСА_1 , що є територією Печерського району м. Києва.
Підстав для застосування положень ч. 5 ст. 28 ЦПК України суд не вбачав.
Посилання позивача на те, що позов стосується захисту його прав як споживача, суд до уваги не взяв виходячи з того, що правовідносини, що виникли між сторонами не стосуються захисту прав споживачів з огляду на те, що предметом заявлених вимог ОСОБА_1 є стягнення невиплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 12500 грн., пені в розмірі 3750 грн. та моральної шкоди 5000 грн. за договором добровільного страхування від нещасних випадків «НВ «ОСНОВА» від 14 травня 2020 року №001.0000037.556.9144, а не у зв`язку з порушенням відповідачем норм Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, суд зазначив, що позивач жодним чином не обґрунтовує, які саме норми Закону України «Про захист прав споживачів» та, які саме права, як споживача в спірних правовідносинах, було порушено ПрАТ «СК «Альфа Страхування».
Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2020 року та направити справу до Комунарського районного суду м. Запоріжжя для вирішення питання про відкриття провадження. 
В обґрунтування апеляційної скарги,  ОСОБА_1  зазначає, що спірні правовідносини дійсно виникли у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов укладеного договору добровільного страхування від нещасних випадків. Проте, згідно з абз. 2 п. 2 постанови Пленуму №5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», оскільки Закон «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення – в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Отже, висновки суду першої інстанції, що на спірні правовідносини не розповсюджуються гарантії як профільного Закону України «Про захист прав споживачів», так і законодавчі гарантії з захисту прав споживачів, що закріплені й в процесуальних актах, зокрема в ЦПК України в частині альтернативної підступності, є помилковими. 
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 22 травня 2020 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито та призначено справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).
В строк визначений судом на адресу апеляційного суду відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу, не надійшло.
В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Матеріали справи, зокрема довідка про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, свідчать про те, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с. 8).
З даним позовом   ОСОБА_1 звернувся саме до Комунарського районного суду м. Запоріжжя за місцем своєї реєстрації, з обґрунтуванням вибору ним підсудності, з посиланням на норми ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та звільнення його від сплати судового збору, оскільки позов пов`язаний з порушенням його прав як споживача за договором страхування.
Передаючи ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2020 року вказану справу на розгляд до Печерського районного суду м. Києва, суд мотивував її тим, що з урахуванням положень ст. 27 ЦПК України, справа територіально непідсудна Комунарському районному суду м. Запоріжжя, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами не стосуються захисту прав споживачів, а тому підсудність справи має визначатися за місцем знаходження одного відповідача ПрАТ «СК «Альфа Страхування».
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
За загальним правилом, відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Стаття 28 ЦПК України визначає правила альтернативної підсудності за вибором позивача. Зокрема, частина 5 вказаної статті передбачає, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.
Вирішуючи питання територіальної підсудності, слід з`ясовувати характер спірних правовідносин.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування», ст. 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником та страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
За своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.
Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач -  фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
В пунктах 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12 квітня 1996 року № 5 роз`яснено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин, між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 листопада 2019 року № 212/2534/16-ц.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про захист прав споживачів»  споживачі за власним вибором звертаються до суду за місцем свого проживання, або за місцем знаходження відповідача, або за місцем заподіяння шкоди, або за місцем виконання договору. Жоден із цих судів не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви або переслати її до іншого суду з мотивів непідсудності.
Оскільки позов ОСОБА_1 стосуються захисту порушених прав останнього як споживача, даний позов підлягає розгляду за правилами альтернативної підсудності за вибором позивача.
Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що справа за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» про стягнення невиплаченої суми страхового відшкодування, пені та моральної шкоди за підсудністю підлягає направленню до Печерського районного суду м. Києва за місцезнаходженням одного відповідача, не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, оскільки справа підсудна Комунарському районному суду м. Запоріжжя на підставі ч. 5 ст. 28 ЦПК України.
Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України).
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2020 року про передачу на розгляд іншого суду цієї справи – скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення невиплаченої суми страхового відшкодування, пені та моральної шкоди – направити до Комунарського районного суду м. Запоріжжя для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.
Повна постанова складена 05 листопада 2020 року.
Головуючий: 

Судді: