Ухвала
 
01 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 359/5011/17
 
провадження № 61-16759ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року у справі за  позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Бориспільської міської ради Київської області, комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», приватного нотаріуса Бориспільського міського нотаріального округу Лазоренко Лідії Євгеніївни, треті особи: приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Дідок Валентина Василівна, ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на майно в порядку спадкування,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним вище позовом. 
 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсними рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 грудня 2016 року № 13269263 та скасовано запис від 27 грудня 2016 року № 18399308 про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 на будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 . Визнано недійсними рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 березня 2017 року № 34400197 та скасовано запис від 22 березня 2017 року № 19579416 про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 на 1/2 частку будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 . Визнано недійсними рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 березня 2017 року № 34512923 та скасовано запис від 29 березня 2017 року № 19697892 про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 на 1/2 частку будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 . Визнано право власності у порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 на будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 будинок АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 .
 
Постановою Київського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2019 року скасовано й ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 
 
10 листопада 2020 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження,  ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення, скасувати постанову Київського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року й залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
У касаційній скарзі   ОСОБА_1 вказує, що повний текст судового рішення суду апеляційної інстанції йому отримано 29 жовтня 2020 року, не надавши, цьому ніякого підтвердження.
 
Частинами першою та другою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Оскільки, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду у  такому його елементі як правова визначеність, тому, заявнику належить надати докази на підтвердження поважності причин пропуску цього строку із зазначенням дати первинного отримання копії оскаржуваного судового рішення.
 
Отже,   ОСОБА_1 не надала доказів дати отримання або не отримання копії судового рішення апеляційної інстанції, а саме: поштового конверта (або його копії) суду апеляційної інстанції з трек-номером поштового відправлення копії судового рішення апеляційної інстанції на адресу   ОСОБА_1 або підтверджуючих документів суду апеляційної інстанції про не надіслання або не отримання заявником копії оскаржуваного судового рішення.
 
Відтак, підстави, що наведені заявником в указаній заяві про поновлення строку вважаються судом неповажними.
 
Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не  порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року залишити без руху.
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги місячний строк, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї  ухвали.  
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                        О. М. Осіян