ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" грудня 2020 р.                                                                  Справа №914/2549/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого – судді                                                  Кравчук Н.М.
суддів                                                                                 Кордюк Г.Т.
                                                                                          Плотніцький Б.Д.
секретар судового засідання Кобзар О.В.
розглянувши           апеляційну скаргу Приватного підприємства “Еко-сервіс Лева” б/н від 13.10.20 (вх. № ЗАГС 01-05/2938/20 від 20.10.2020)
на рішення                    Господарського суду Львівської області від 10.09.2020 (суддя М.М. Петрашко, повний текст рішення складено 21.09.2020)
у справі                    №914/2549/19
за позовом:                    Приватного підприємства “Еко-сервіс Лева”, (надалі ПП “Еко-сервіс Лева”), м. Львів
до відповідача:          Військової частини НОМЕР_1 , м. Львів
за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета
спору на стороні позивача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів
за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета
спору на стороні відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова, м. Львів
про                               усунення перешкод в користуванні майном

за участю учасників справи:
від позивача: Петрова Л.Ю. – адвокат (свідоцтво №   2006 від 08.09.2012, ордер ВС №   1040808 від 12.10.2020)
від відповідача: Мигаль Р.І. – представник (довіреність №   2630/01-40 від 19.12.2019, наказ №   7 від 08.01.2020)
від третьої особи-1: не з`явився 
від третьої особи-2: не з`явився

ВСТАНОВИВ:
ПП “Еко-сервіс Лева” звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях та за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова про зобов`язання  Військову частину НОМЕР_1 усунути ПП “Еко-сервіс Лева” перешкоди в користуванні орендованими приміщеннями на підставі договорів оренди нерухомого державного майна №138 від 31.08.2015, №179 від 04.11.2015 та №88 від 27.07.2018, шляхом надання безперешкодного  безпропускного доступу до орендованих приміщень через в`їзні ворота необм6еженому колу осіб та транспортним засобам ПП “Еко-сервіс Лева” щодня з 8:00 год до 20:00 год, а також, якщо в`їздні ворота будуть зачинені в інший час, то шляхом надання ключів від замка на цих воротах. 
Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.09.2020 у справі №   914/2549/19 позовні вимоги задоволено частково. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 усунути ПП “Еко-сервіс Лева” перешкоди в користуванні орендованими приміщеннями на підставі договорів оренди нерухомого державного майна №138 від 31.08.2015, №179 від 04.11.2015 та №88 від 27.07.2018, шляхом надання безперешкодного доступу до орендованих приміщень через в`їзні ворота працівникам та транспортним засобам ПП “Еко-сервіс Лева” щодня з 8:00 год до 20:00 год або в інший час, погоджений з Військовою частиною НОМЕР_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Приймаючи рішення, місцевий господарський суд зазначив, що право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування орендованим майном належить орендарю, а не необмеженому колу осіб, відтак, позовна вимога про усунення перешкод у користуванні майном підлягає задоволенню частково, а саме лише в частині, що стосується прав орендаря – ПП “Еко-сервіс Лева”, а не будь-яких осіб, та лише відповідно до укладених договорів оренди нерухомого державного майна №138 від 31.08.2015, №179 від 04.11.2015 та №88 від 27.07.2018. Оскільки договір №59 від 05.05.2017 припинив свою дію 03.05.2020, то позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном відповідно до вказаного договору задоволенню не підлягають. Також суд зазначив, що оскільки орендоване майно знаходиться на режимному об`єкті, то позовна вимога в частині усунення перешкод у користуванні майном шляхом надання безпропускного доступу, є, на думку суду, такою, що ставить ефективність способу захисту права під певні умови, а відтак, така частина позовної вимоги є недоцільною. Позовна вимога щодо надання ключів від замка на воротах у випадку, якщо в`їзні ворота будуть зачинені в інший час, підлягає задоволенню у спосіб – шляхом надання доступу до орендованих приміщень в інший час (тобто окрім щодня з 08.00 до 20.00), погоджений з відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 .
Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ПП “Еко-сервіс Лева” подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним усі докази та аргументи, а відтак, винесено з неповним з`ясуванням усіх обставин справи, просить його змінити в резолютивній частині, доповнивши зобов`язанням Військової частини НОМЕР_1 надати безперешкодний доступ до орендованих приміщень через в`їзні ворота необмеженому колу осіб та транспортним засобам щодня з 8:00 год до 20:00 год, а також у випадку, якщо в`їзні ворота будуть зачинені в інший час, то шляхом надання ключів від замка на цих воротах. Зокрема, скаржник стверджує, що за відсутності доступу цих осіб (необмеженому колу осіб), право користування приміщенням для розміщення суб`єкта господарювання, що здійснює побутове обслуговування населення, буде порушеним, оскільки без клієнтів, постачальників і т.д., позивач буде позбавлений можливості використовувати орендовані приміщення відповідно до мети оренди. Щодо необхідності надання орендарю ключів від в`їзних воріт, то апелянт зазначає, що можуть виникати ситуації, коли в нічний час позивачу необхідне буде його орендоване майно для обслуговування клієнтів.
Представник скаржника в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю. На підтвердження своїх доводів долучив до матеріалів справи в якості інформації заяву про долучення до матеріалів справи рішення Господарського суду Львівської області від 03.11.2020 у справі №   914/27/20 (зареєстроване в канцелярії суду за вх№   01-04/7617/20 від 21.12.2020).
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, в судовому засіданні представник проти доводів скаржника заперечив в усному порядку, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак, просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.
Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (правонаступник Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях) (орендодавець) та ПП “Еко-сервіс Лева” (орендар) укладено договори оренди нерухомого державного майна №138 від 31.08.2015, №179 від 04.11.2015, №59 від 05.05.2017 та №88 від 27.07.2018 (а.с. 25-46 том І).
На виконання пункту 1.1 договору №138 від 31.08.2015, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно – вбудовані нежитлові приміщення загальною площею 175,7 кв.м, які розміщені на першому (кім.№13) та третьому (кім.№№64, 65, 66, 68) поверхах виробничого корпусу за адресою: м. Львів, вул. Тернопільська, 38, що перебуває па балансі ДП “Виробничо-поліграфічне підприємство МО України “Армія України” (балансоутримувач).
На виконання п. 1.1 договору №179 від 04.11.2015 орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно – вбудовані нежитлові приміщення (№№16, 18, 19) загальною площею 274,20 кв.м, які розмішені на першому поверсі виробничого корпусу, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Тернопільська, 38 та перебуває на балансі ДП “Виробничо-поліграфічне підприємство МО України “Армія України” (балансоутримувач).
На виконання п. 1.1 договору №59 від 05.05.2017 орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно – вбудоване нежитлове приміщення площею 173,90 кв.м, яке розміщене на першому поверсі виробничого корпус, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул.Тернопільська, 38 та перебуває на балансі ДП “Виробничо-поліграфічне підприємство МО України “Армія України” (балансоутримувач).
На виконання п.1.1 договору № 88 від 27.07.2018 орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно – вбудовані нежитлові приміщення (№№20, 27, 28) загальною площею 97,20 кв.м, які розміщені на першому поверсі виробничого корпусу, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Тернопільська, 38 та перебуває на балансі ДП “Виробничо-поліграфічне підприємство МО України “Армія України” (балансоутримувач).
Пунктом 1.2 вказаних договорів, які є аналогічними за своїм змістом, майно передається в оренду з метою розміщення суб`єкта господарювання, що здійснює побутове обслуговування населення (майстерня з ремонту електропобутових товарів).
Термін дії договорів оренди нерухомого державного майна:
№138 від 31.08.2015 до 28.08.2021;
№179 від 04.11.2015 до 02.11.2021;
№   59  від 05.05.2017 до 03.05.2020;
№   88  від 27.07.2018 до 25.07.2021.
Наказом міністра оборони України від 28.08.2019 №473 передано від ДП “Видавничо-поліграфічне підприємство Міністерства оборони України “Армія України” на баланс Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова нерухоме майно військового містечка №   318 (м. Львів, вул. Тернопільська, 38) (а.с. 59-61 том І).
Згідно з п. 1 вказаного наказу до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова передано: адмінбудинок, літ. А-7 загальною площею 1137,1 кв.м.; складські приміщення, літ. В-1 загальною площею 1331,7 кв.м.; виробничий корпус, літ. Б-3 загальною площею 3481,2 кв.м.; водонасосна, літ. Г-1 загальною площею 10,7 кв.м.
У п.4 наказу зазначено, що нерухоме майно, визначене в п.1 наказу, після його передачі закріпити на праві оперативного управління за військовою частиною НОМЕР_1 .
28.11.2019 Військовою частиною НОМЕР_1 на адресу ПП “Еко-сервіс Лева” надіслано попередження №2367/01-40, в якому зазначено, що оскільки територія військового містечка №318 перейшла у користування Військової частини НОМЕР_1 , з 29.11.2019 на даній території буде організовано пропускний режим з метою цілодобового захисту майна Збройних Сил України від розкрадання та інших злочинних посягань, і відповідно, доступ на територію військового містечка №318 буде обмежений (в`їзні ворота будуть зачинені). Виходячи з наведеного, у вказаному попередженні зазначено, що позивачу необхідно звільнити до 03.12.2019 територію військового містечка №318 від транспортних засобів і до 03.12.2019 надати списки робочого персоналу ПП “Еко-сервіс Лева” для пропуску їх до орендованих приміщень (а.с. 49 том І).
02.12.2019 позивач надіслав на адресу відповідача лист-відповідь, в якому ПП “Еко-сервіс Лева” зазначило, що закриття в`їзних воріт та недопуск на територію і в орендовані приміщення інших осіб, крім працівників підприємства, поставить під загрозу його господарську діяльність, оскільки воно надає побутові послуги населенню з ремонту побутової техніки, тому щодня в орендовані ним приміщення прибувають інші особи та здають несправну побутову техніку (як дрібну, так і великогабаритну) для проведення ремонту. Також на територію підприємства періодично прибувають контрагенти, їх представники, постачальники запчастин, обладнання, води, їжі, канцтоварів та інших речей для забезпечення господарської діяльності ПП “Еко-сервіс Лева”. Відтак, просить не вчиняти таких дій, а саме не зачиняти в`їзні ворота на території та не обмежувати нікому доступ до орендованих їхнім підприємством приміщень і при цьому зазначає, що у випадку, якщо представниками військової частини чи будь-якими іншими особами все ж таки будуть вчинені такі дії, ПП “Еко-сервіс Лева” буде змушене звернутись у правоохоронні органи з відповідними заявами про вчинення злочину, а також в суд із позовом про усунення перешкод в користуванні орендованим майном та відшкодування заподіяних збитків (а.с. 50 том І).
Однак, як зазначає позивач, його доводи і прохання були проігноровані командуванням військової частини та іншими органами, та вчинено перешкоди у повноцінному користуванні орендованим майном, а саме:
- зачинено в`їзні ворота на металевий замок-колодку, ключі від якого орендарю не надано;
- натомість відчинено невеличку хвіртку в іншому кінці території, яка через поганий технічний стан ледве відкривається для проходження однієї людини.
Таким чином, за твердженням позивача, жоден автомобіль не може заїхати на територію внаслідок чого він позбавлений можливості завезти самостійно чи отримати від постачальників обладнання, запасні частини, комплектуючі, канцтовари та інші речі, необхідні для ведення господарської діяльності, а також від споживачів – великогабаритну побутову техніку для ремонту та відповідно повернути відремонтовану техніку.
Крім того, позивач зазначає, що клієнтам, контрагентам, постачальникам, кур`єрам та іншим особам також складно потрапити на територію та до приміщень, що орендуються ПП “Еко-сервіс Лева” (а.с. 79-87 том І).
Враховуючи наведені обставини, позивач разом з іншими орендарями подали спільну заяву до Сихівського відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області про кримінальне правопорушення, в якій зазначено, що 03.12.2019 близько 10:20 год в місті Львів по вул.   Тернопільська 38, командир військової частини НОМЕР_1 своїми діями перешкоджав веденню підприємницької діяльності в орендованих приміщеннях нерухомого державного майна згідно діючих договорів оренди (а.с. 51-54 том І).
Також позивач стверджує, що він змушений був тимчасово припинити свою діяльність з 03.12.2019 по 04.12.2019, а з 05.12.2019 намагається працювати, однак, наявні перешкоди ставлять під загрозу господарську діяльність підприємства.
Відтак, оскільки відповідач перешкоджає позивачеві у здійсненні законного права користуватись орендованим майном відповідно до умов договорів оренди і такі перешкоди носять постійний характер, починаючи з 03.12.2019, тому наведені обставини стали підставою звернення позивача для звернення до суду з позовом про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 усунути ПП “Еко-сервіс Лева” перешкоди в користуванні орендованими приміщеннями на підставі договорів оренди нерухомого державного майна №138 від 31.08.2015, №179 від 04.11.2015, №59 від 05.05.2017, №88 від 27.07.2018, шляхом надання безперешкодного безпропускного доступу до орендованих приміщень через в`їзні ворота необмеженому колу осіб та транспортних засобів щодня з 8:00 год до 20:00 год, а також у випадку якщо в`їзні ворота будуть зачинені в інший час, то шляхом надання ключів від замка на цих воротах.
Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 , яка знаходиться на території військового містечка, з метою здійснення цілодобового захисту майна Збройних Сил України від розкрадання та інших злочинних посягань, є військовим об`єктом, який відповідно до вимог статутів Збройних Сил України підлягає охороні, обороні та здійсненню пропускного режиму на територію військового об`єкту військовослужбовцями Збройних Сил України.
При цьому Військова частина НОМЕР_1 покликається на те, що пропускний режим на територію військового містечка №318, як військового об`єкту, організований та здійснюється на підставі наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 04.10.2018 №330ДСК “Про затвердження Порядку організації пропускного режиму на територію органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України”.
У зв`язку з цим відповідач стверджує, що з моменту прийняття ним військового містечка №318 в оперативне управління, на орендарів та їх робочий персонал розповсюджуються вимоги статутів Збройних Сил України та вимоги зазначеного вище наказу Генерального штабу Збройних Сил України в частині пропуску їх на військовий об`єкт.
Також Військова частина НОМЕР_1 зазначає, що перешкоди у доступі позивачу та його робочому персоналу до орендованих ним приміщень не здійснюються, оскільки їм щоденно надається піший доступ до вказаних приміщень. Щодо розміщення на земельній ділянці території військового містечка №318 транспортних засобів орендаря, то звертає увагу на те, що відповідно до умов договорів оренди, орендуються тільки приміщення в будівлях та спорудах, які розташовані на території військового містечка і жодним договором оренди не передбачена оренда земельної ділянки на території військового містечка №318 або можливість її використання, договори сервітуту також відсутні.
Отже, за твердженням Військової частини НОМЕР_1 , перебування автомобільної техніки орендарів на території військового містечка є безпідставним та незаконним, а тому, вважає, що у  задоволенні позову ПП “Еко-сервіс Лева” слід відмовити. 
При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.
За змістом ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Статтею 761 ЦК України передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.
Частиною 3 ст. 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції чинної на момент виникнення спірних правовідносин) відносини оренди рухомого та нерухомого майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також за спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань організації спеціального зв`язку та захисту інформації, підпорядкованими йому регіональними органами та територіальними підрозділами, закладами та установами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які ведуть його облік у спеціальному порядку, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України".
Господарська діяльність у Збройних Силах України - це специфічна діяльність військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України (далі - військові частини), пов`язана із забезпеченням їх повсякденної життєдіяльності і яка передбачає ведення підсобного господарства, виробництво продукції, виконання робіт і надання послуг, передачу в оренду рухомого та нерухомого військового майна (за винятком озброєння, боєприпасів, бойової та спеціальної техніки) в межах і порядку, визначених цим Законом (ч.1 ст. 1 Закону України “Про господарську діяльність у Збройних Силах України”).
Як зазначалося вище, між РВ ФДМ України по Львівській області (орендодавець) та ПП “Еко-сервіс Лева” (орендар) укладено договори оренди нерухомого державного майна №138 від 31.08.2015, №179 від 04.11.2015, №59 від 05.05.2017 та №88 від 27.07.2018.
Балансоутримувачем майна відповідно до вказаних договорів є ДП “Видавничо-поліграфічне підприємство Міністерства оборони України “Армія України”.
Згідно з ч.1 ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Судом встановлено, що термін дії вказаних договорів №138 від 31.08.2015 до 28.08.2021, №179 від 04.11.2015 – до 02.11.2021, №59 від 05.05.2017 – до 03.05.2020 та №88 від 27.07.2018 – до 25.07.2021.
Приписами ст. 193 ГК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, у разі переходу права власності на об`єкт оренди до нового власника такий договір оренди зберігає чинність для нового власника, якщо інше не передбачено договором оренди.
Згідно зі ст. 28 Закону України "Про оренду державного та комунального майна” (чинного на дату звернення до суду), орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності. Орендар може зажадати повернення орендованого майна з будь-якого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні ним, відшкодування шкоди, завданої майну громадянами і юридичними особами, включаючи орендодавця.
Відповідно до частини 1 ст. 15 та ч. 1 статті 16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Наведені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Позивачем обрано такий спосіб судового захисту як усунення перешкод у користуванні орендованим приміщенням шляхом надання безперешкодного безпропускного доступу до орендованих приміщень через в`їзні ворота необмеженому колу осіб та транспортним засобам щодня з 8:00 год до 20:00 год, а також у випадку якщо в`їзні ворота будуть зачинені в інший час, то шляхом надання ключів від замка на цих воротах.
Види речових прав на чуже майно визначені статтею 395 ЦК України, у якій також передбачено, що законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.
Згідно з статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу
Тобто, орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Як вбачається з матеріалів справи, в`їзні ворота на територію, де знаходяться орендовані позивачем приміщення, були зачинені відповідачем, що в свою чергу призвело до перешкоджання позивачу користуватися цими приміщеннями, відповідно до мети оренди, передбаченої договорами оренди.
Слід зазначити, що такі обмеження не передбачені договорами оренди державного нерухомого майна. Пунктом 1.2 договорів оренди визначено, що майно передається в оренду з метою розміщення суб`єкта господарювання, що здійснює побутове обслуговування населення (майстерня з ремонту електропобутових товарів).
За змістом статті 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" вбачається, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини).
Відповідно до статті 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Як зазначалося вище, Наказом міністра оборони України від 28.08.2019 №473 нерухоме майно військового містечка № НОМЕР_2 (м.   Львів, вул.   Тернопільська, 38) передано від ДП “Видавничо-поліграфічне підприємство Міністерства оборони України “Армія України” на баланс Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова нерухоме майно військового містечка №318 (м. Львів, вул.Тернопільська, 38).
Згідно з п. 1 вказаного наказу до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова передано: адмінбудинок, літ. А-7 загальною площею 1137,1 кв.м.; складські приміщення, літ. В-1 загальною площею 1331,7 кв.м.; виробничий корпус, літ. Б-3 загальною площею 3481,2 кв.м.; водонасосна, літ. Г-1 загальною площею 10,7 кв.м. 
Слід зазначити, що передання майна з господарського відання від одного балансоутримувача (ДП “ВПП МО України “Армія України”) на баланс Квартирно-експлуатаційного відділу м.   Львова та в оперативне управління Військової частини НОМЕР_1 не свідчить про припинення договорів оренди.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 796 ЦК України, одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму.
Частиною 2 ст. 796 ЦК України передбачено, що у договорі найму сторони можуть визначити розмір земельної ділянки, яка передається наймачеві. Якщо розмір земельної ділянки у договорі не визначений, наймачеві надається право користування усією земельною ділянкою, якою володів наймодавець.
Згідно з частиною 3 ст. 796 ЦК України, якщо наймодавець не є власником земельної ділянки, вважається, що власник земельної ділянки погоджується на надання наймачеві права користування земельною ділянкою, якщо інше не встановлено договором наймодавця з власником земельної ділянки.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач своїми діями фактично створив такі умови, які перешкоджають позивачу повноцінно користуватися орендованими приміщеннями, відповідно до мети оренди, що передбачена договорами оренди.
Передання в оренду військового майна для здійснення господарської діяльності не заборонено, оскільки така можливість передбачена чинним законодавством, зокрема, Законом Украйні "Про господарську діяльність у Збройних Силах України” та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч.1 ст. 316, ч.1 ст. 317 та ч.1 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.
Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. 
Негаторний позов подається у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном. Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову є належне позивачу право користування і розпорядження майном, а також обставини, що підтверджують протиправні дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої палати Верховного суду від 03.04.2019 у справі №924/1220/17.
Таким чином, з вищенаведених обставин судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено наявність протиправного вчинення відповідачем перешкод позивачеві у реалізації ним повноважень у користуванні належним йому орендованим майном.
Проте, враховуючи наведені норми законодавства, беручи до уваги те, що право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування орендованим майном належить орендарю, а не необмеженому колу осіб, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що позов про усунення перешкод у користуванні майном підлягає задоволенню частково, а саме лише в частині що стосується прав орендаря – ПП “Еко-сервіс Лева”, а не будь-яких осіб, та лише відповідно до укладених договорів оренди нерухомого державного майна №138 від 31.08.2015, №179 від 04.11.2015 та №88 від 27.07.2018.
Оскільки договір №59 від 05.05.2017 припинив свою дію 03.05.2020, то позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном відповідно до вказаного договору задоволенню не підлягають.
Водночас, суд звертає увагу на те, що за вищенаведених обставин позовна вимога у частині усунення перешкод у користуванні майном шляхом надання безпропускного доступу, не може бути задоволена, оскільки не врахована позивачем, що на момент звернення з даним позовом орендоване майно перейшло на баланс до військової частини, стало військовим об`єктом, відповідно до вимог статутів Збройних Сил України підлягає охороні, обороні та здійсненню пропускного режиму на територію військового об`єкту військовослужбовцями Збройних Сил України.
Суд також враховує те, що окрім орендованих приміщень позивача в оперативному управлінні відповідача перебуває інше рухоме та нерухоме майно військового містечка № 318, яке належить Збройним Силам України, тому позовна вимога щодо надання ключів від замка на воротах у випадку, якщо в`їзні ворота будуть зачинені в інший час, підлягає задоволенню у спосіб – шляхом надання доступу до орендованих приміщень в інший час (тобто окрім щодня з 08.00 до 20.00), погоджений з відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 .
Щодо доводів скаржника, що не задоволення позовних вимог в повному обсязі, а саме не надання безперешкодного доступу до орендованих приміщень через в`їзні ворота необмеженому колу осіб та транспортним засобам щодня з 8:00 год до 20:00 год, а також у випадку якщо в`їзні ворота будуть зачинені в інший час, то шляхом надання ключів від замка на цих воротах, що дані обмеження утруднять використання орендованого приміщення відповідно до мети договорів оренди нерухомого державного майна, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з п.1.2 спірних договорів оренди нерухомого державного майна, які є аналогічними за своїм змістом, майно передається в оренду з метою розміщення суб`єкта господарювання, що здійснює побутове обслуговування населення (майстерня з ремонту електропобутових товарів).
Як зазначалося вище, Військова частина НОМЕР_1 , яка знаходиться на території військового містечка з метою здійснення цілодобового захисту майна Збройних Сил України від розкрадання та інших злочинних посягань, є військовим об`єктом, який відповідно до вимог статутів Збройних Сил України підлягає охороні, обороні та здійсненню пропускного режиму на територію військового об`єкту військовослужбовцями Збройних Сил України.
Пропускний режим на територію військового містечка №318, як військового об`єкту, організований та здійснюється на підставі наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 04.10.2018 №330ДСК “Про затвердження Порядку організації пропускного режиму на територію органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України”.
В даному випадку, судом задоволено позовні вимоги щодо надання безперешкодного доступу до орендованих приміщень через в`їзні ворота працівникам та транспортним засобам ПП “Еко-сервіс Лева” щодня з 8:00 год до 20:00 год або в інший час, погоджений з відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 .
Тобто, в судовому порядку відновлено порушені права ПП “Еко-сервіс Лева” та надано доступ як робочому персоналу позивача так і його транспортним засобам до орендованих ним приміщень.
При цьому, слід зазначити, що відновлення порушених прав позивача, не повинно супроводжуватись порушенням закону, які гарантують безпеку військового майна. Оскільки надання безперешкодному доступу необмеженому колу осіб, а не конкретним особам, а також надання ключів від воріт, фактично унеможливлює реалізацію державному органу своїх повноважень, передбачених законом.
Відповідно, суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку суб`єкт господарювання не позбавлений права організувати свою господарську діяльність з врахуванням специфіки діяльності відповідача.
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та спростовуються вищенаведеним.
Разом з тим, у контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі, суд вважає, що сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.
Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про часткове задоволеня позову, місцевий господарський суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.
Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.
Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваних рішеннях суду першої інстанції.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за скаржником.
Керуючись, ст.ст. 269, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ :
1.          Апеляційну скаргу Приватного підприємства “Еко-сервіс Лева” залишити без задоволення.
2.          Рішення Господарського суду Львівської області від 10.09.2020 у справі №   914/2549/19 залишити без змін.
3.          Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.
4.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.288 ГПК України.
5.          Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя                                                            Н.М. Кравчук 
судді                                                                                           Г.Т. Кордюк 
                                                                                                    Б.Д. Плотніцький