ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року	Львів	Справа № 300/1213/20 пров. № А/857/13802/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді – Іщук Л. П.,
суддів – Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,
за участю секретаря судового засідання – Цар М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини             НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 липня  2020 року, ухвалене головуючим суддею Тимощуком О. Л. о 13:08 год у м. Івано-Франківську, у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Івано-Франківськ) про визнання протиправними дій та скасування постанови,

                                                        ВСТАНОВИВ:

03.06.2020 Військова частина НОМЕР_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Івано-Франківськ), в якому просить визнати протиправними дії державного виконавця Черкаса М. І. та скасувати постанову державного виконавця Черкаса М. І. про стягнення виконавчого збору від 19.05.2020 у виконавчому провадженні ВП 62097780.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що Військова частина НОМЕР_1 в добровільному порядку виконала рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 у справі № 300/964/19, до моменту надходження на її адресу копій постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору від 19.05.2020 ВП 62097780, що виключає підстави для стягнення виконавчого збору оскаржуваною постановою як плати за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документа.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.07.2020 в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано добровільний характер виконання судового рішення у справі № 300/964/19. Зазначає, що при обчисленні розміру виконавчого збору державний виконавець виходив із ставок, визначених для немайнової вимоги, незважаючи на те, що на виконання відповідного рішення суду було виплачено ОСОБА_1 43850,38 грн грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій. Крім цього, вказує, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору надіслана адресату із порушенням строку, що є додатковою підставою для її скасування як незаконної.
Під час апеляційного розгляду представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з метою примусового виконання виконавчого листа у справі № 300/964/19 державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Івано-Франківськ) Черкасом М. І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2020 ВП №62097780 про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, якою надано боржнику - Військовій частині НОМЕР_1 строк у 10 робочих днів для виконання рішення суду.
19.05.2020 державним виконавцем Черкасом М. І. також винесено постанову ВП №62097780 про стягнення з боржника – Військової частини НОМЕР_1 виконавчого збору в розмірі 18 892 грн.
Вважаючи дану постанову відповідача протиправною, Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з адміністративним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору від 19.05.2020 ВП №62097780 державний виконавець Черкас М. І. діяв правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, оскільки у позивача було достатньо часу для самостійного добровільного виконання судового рішення у справі № 300/964/19 до відкриття державним виконавцем виконавчого провадження № 62097780 та стягнення виконавчого збору, чим він не скористався, відтак, оскаржувана постанова скасуванню не підлягає.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусовому виконанню підлягають, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з статтею 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі також - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. 
Відповідно до частин першої та третьої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина четверта статті 27 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною дев`ятою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Таким чином, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, із чітким зазначенням суми виконавчого збору, яка підлягає стягненню. Проте, якщо під час виконавчого провадження буде встановлено, що рішення суду виконано до його відкриття, виконавче провадження закривається, а виконавчий збір не стягується.
Тотожну за змістом правову позицію Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду вже неодноразово висловлював у постановах 23.01.2019 у справі №703/1086/17, від 20.02.2019 у справі №712/5014/17, від 13.02.2019 у справі № 295/13991/16-а.
З урахуванням викладеного, винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження», за умови, що примусове виконання рішення передбачає його справляння, є обов`язком державного виконавця.
Як встановлено з матеріалів справи, на виконанні у державного виконавця перебувало судове рішення у справі № 300/964/19 про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Як встановлено судом першої інстанції, фактичне виконання вказаного судового рішення відбулося 27.05.2020, тобто після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Враховуючи викладене, а також нормативне регулювання, визначене частиною дев`ятою статті 27 та частиною третьою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності винесення відповідачем постанови про стягнення виконавчого збору.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що недотримання державним виконавцем строку надіслання постанови про стягнення виконавчого збору не є підставою для скасування цієї постанови, оскільки така прийнята з дотриманням процедури, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».
Що стосується покликання скаржника на протиправність стягнення з нього виконавчого збору в розмірі, передбаченому за примусове виконання рішення немайнового характеру, то таке є безпідставним, так як виконавчий лист Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 № 300/964/19 містить вимогу зобов`язального характеру (зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію), що за змістом не є тотожним такому способу захисту порушеного права, як стягнення визначеної судом суми за певним видом платежу. 
З огляду на встановлені в цій справі обставини і правове регулювання спірних відносин, правильним є висновок суду першої інстанції, що державний виконавець, приймаючи спірну постанову, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Враховуючи результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.
Керуючись статтями 287, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,

                                                      П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1  залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 липня             2020 року у справі № 300/1213/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 23.12.2020