УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 672/196/20
Провадження № 22-ц/4820/1610/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 жовтня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Шевчук Ю.Г.,
       з участю        позивача         ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення майнової та моральної шкоди за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 28 липня 2020 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення майнової та моральної шкоди.
ОСОБА_1  зазначив, що на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №825727 від 18 червня 2010 року йому належить земельна ділянка площею 0,0674 га (кадастровий номер 6821210100:09:001:1002), розташована по АДРЕСА_1 , та призначена для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). ОСОБА_2 є власницею сусідньої земельної ділянки площею 0,075 га (кадастровий номер 6821210100:09:001:0073), що знаходиться по АДРЕСА_2 .
Починаючи з 2016 року ОСОБА_2 проводить земельні роботи по зміні рельєфу своєї земельної ділянки шляхом насипання ґрунту на прилеглу до земельної ділянки позивача сторону. У зв`язку зі зміною рельєфу дощові та талі води потрапляють на бетонний фундамент (мур), який установлений на межі земельних ділянок, і призводять до його руйнування та зсуву. Внаслідок цього позивачеві створюються перешкоди у користуванні належною йому присадибною ділянкою.
Неправомірні дії ОСОБА_2 призвели до пошкодження вказаного муру (підпірної стінки), на зведення якого позивач витратив 4 550 грн. Крім того, він зазнав душевних страждань, переніс відчуття страху за своє майно, вживав додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права. Позивачеві завдано моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.
За таких обставин  ОСОБА_1  просив суд:
зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою площею 0,0674 га (кадастровий номер 6821210100:09:001:1002), розташованою по АДРЕСА_1 , шляхом приведення у початковий стан власної присадибної ділянки по АДРЕСА_2 , і видалення ґрунту зі сторони бетонного фундаменту (муру), який розміщений на межі цих земельних ділянок, на відстань 0,5-1,0 м, провести роботи з відводу дощової та талої води на власній присадибній ділянці по АДРЕСА_2 , з метою запобігання потрапляння цих вод на земельну ділянку по АДРЕСА_1 ;
стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 4 550 грн майнової шкоди та 5 000 грн моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 28 липня 2020 року в позові відмовлено.
Суд керувався тим, що ОСОБА_2 здійснила переміщення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) на своїй земельній ділянці, внаслідок чого сталася зміна рельєфу. Разом із тим, у справі відсутні достатні та об`єктивні докази про те, що таке переміщення землі є незаконним і порушує права позивача. Також ОСОБА_1 не довів склад цивільного правопорушення, яке є підставою для відповідальності завдавача шкоди, зокрема відсутні дані про неправомірність дій ОСОБА_2 по зміні рельєфу, причинно-наслідковий зв`язок між цими діями та пошкодженням бетонного муру на межі земельних ділянок і розмір спричиненої позивачеві шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Також ОСОБА_1 просить апеляційний суд постановити окрему ухвалу у зв`язку з порушенням ОСОБА_2 земельного законодавства, зокрема ст. 96, ч. 2 ст. 168 ЗК України, які встановлюють, що власники земельних ділянок та землекористувачі не мають права здійснювати зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок без спеціального дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 неправомірно змінила рельєф своєї земельної ділянки, внаслідок чого позивачеві створюються перешкоди у користуванні присадибною ділянкою та завдано шкоди. Порушення прав ОСОБА_1 має бути усунено, а суд апеляційної інстанції зобов`язаний реагувати на виявлені при вирішенні спору порушення законодавства. Суд першої інстанції не врахував усіх обставин справи, не застосував норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 не подала відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

На підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №825727 від 18 червня 2010 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0674 га (кадастровий номер 6821210100:09:001:1002), розташованої по АДРЕСА_1 , та призначеної для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Земельна ділянка площею 0,075 га (кадастровий номер 6821210100:09:001:0073), що знаходиться по АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_2 
ОСОБА_2 здійснила перенесення ґрунтового покриву своєї земельної ділянки, внаслідок чого змінився її рельєф.
Між сторонами існує спір з приводу суміжного землекористування.

Щодо вирішення вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

Застосовані норми права

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 316, 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
За змістом ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
В силу ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю – це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.  Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Власники земельних ділянок зобов`язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням;  додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля;  своєчасно сплачувати земельний податок;  не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів;  підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі;  своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом;  дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон;  зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем;  за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф (ч. 1 ст. 91 ЗК України).
Згідно з ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).
Із положень ч. 1 ст. 104 ЗК України слідує, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.
Як передбачено ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.  Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:  визнання прав;  відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;  визнання угоди недійсною;  визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;  відшкодування заподіяних збитків;  застосування інших, передбачених законом, способів.
За змістом ч. 2 ст. 168 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі не мають права здійснювати зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок без спеціального дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, крім випадків проведення певного виду робіт, які передбачені цією статтею. У таких випадках зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок здійснюються виключно на підставі робочого проекту землеустрою.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Способи захисту цивільних прав та інтересів установлені ст. 16 ЦК України.
В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпоряджання майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.
Названі норми чинного законодавства визначають право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним. Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога про усунення перешкод у здійсненні права користування майном.
Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Таке право забезпечується йому за допомогою негаторного позову.
Негаторний позов – це позадоговірна вимога власника, що володіє річчю, до третьої особи про усунення перешкод у здійсненні, в тому числі правомочностей користування майном.
Підставою для подання такого позову є вчинення іншою особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування, володіння і розпоряджання майном, а також факти, що підтверджують дії відповідачів у створенні позивачу перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.
Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, у тому числі й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобов`язання вчинити певні дії, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказав на те, що діями ОСОБА_2 , яка незаконно змінила рельєф своєї земельної ділянки, позивачеві чиняться перешкоди у користуванні присадибною ділянкою.
Отже, ОСОБА_1 заявив позовні вимоги на захист свого права власності, яке, як на його думку, порушується відповідачкою.
Таке право підлягає захисту лише у разі доведення ОСОБА_1 належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_2 неправомірних дій, які призводять до порушення майнових прав та законних інтересів позивача.
Матеріали справи не містять об`єктивних і достовірних доказів про те, що ОСОБА_2 створює ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою площею 0,0674 га (кадастровий номер 6821210100:09:001:1002), розташована по АДРЕСА_1 .
Зокрема, відсутні достовірні відомості про те, що перенесення ґрунтового покриву та зміна рельєфу земельної ділянки ОСОБА_2 призводить до руйнування встановленого ОСОБА_1 бетонного муру, потрапляння дощових і талих вод на земельну ділянку позивача.
Такі дані могли бути встановлені, в тому числі висновком земельно-технічної експертизи, наразі, ОСОБА_1 не звертався до суду з відповідним клопотанням про її призначення та не подав до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Надані позивачем письмові докази, зокрема: акт про розгляд звернення ОСОБА_1 щодо усунення порушень землекористування зі сторони суміжного землекористувача ОСОБА_2 від 31 травня 2017 року (а.с. 12); акт по розгляду заяви ОСОБА_2 про надання дозволу на продовження терміну виконання робіт, вказаних в акті комісії, від 14 серпня 2017 року (а.с. 13); відповідь на звернення ОСОБА_1 до Городоцької міської ради від 16 січня 2018 року №87 (а.с. 14); акт розгляду звернення ОСОБА_1 щодо усунення порушень землекористування зі сторони суміжного землекористувача ОСОБА_2 від 5 червня 2018 року (а.с. 15); додатковий акт розгляду звернення ОСОБА_1 щодо усунення порушень землекористування зі сторони суміжного землекористувача ОСОБА_2 від 14 червня 2019 року (а.с. 16); акт повторного розгляду звернення ОСОБА_1 щодо усунення порушень землекористування зі сторони суміжного землекористувача ОСОБА_2 від 3 грудня 2019 року (а.с. 17); відповіді на звернення ОСОБА_3 і ОСОБА_1 до органів Національної поліції (а.с. 18-20); світлини (а.с. 21-22, 36), - а також показання свідка ОСОБА_4 , у своїй сукупності достатньо не вказують на порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 , які можуть бути захищені в порядку пред`явлення негаторного позову.
За таких обставин суд першої інстанції правомірно керувався тим, що ОСОБА_1 не довід належними та допустимими доказами своїх вимог.
Доводи ОСОБА_1 про обґрунтованість позову та неправильну оцінку судом зібраних доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо вирішення вимог про стягнення майнової та моральної шкоди

Застосовані норми права

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За змістом ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
В силу ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Частиною 1 статті ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Із положень п. «и» ч. 1 ст. 211 ЗК України слідує, що за невиконання умов знімання, збереження і нанесення родючого шару ґрунту громадяни несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз норм статей 1166, 1167 ЦК України дає підстави для висновку, що в деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.
При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.
Показання свідка ОСОБА_4 і письмові докази в справі, в тому числі товарні чеки про оплату будівельних матеріалів, об`єктивно та достовірно не свідчать про неправомірні дії ОСОБА_2 , які спричинили позивачеві майнової та моральної шкоди. Також у справі відсутні належні докази на підтвердження розміру цієї шкоди.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що  ОСОБА_1 не довів склад цивільного правопорушення, яке є підставою для відповідальності завдавача шкоди, внаслідок чого його позов у цій частині також не підлягає задоволенню.
Посилання ОСОБА_1 на обґрунтованість своїх вимог суперечать зібраним доказам.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Відповідно до ч.ч. 1, 8 ст. 262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанції.
Оскільки при перегляді судового рішення суд апеляційної інстанції не виявив порушення законодавства чи недоліки в діяльності будь-яких осіб, то підстави для постановлення окремої ухвали відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 28 липня 2020 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 7 жовтня 2020 року.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       А.В. Купельський

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Шинкоренко С.В.
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 47