справа № 755/9805/19
головуючий у суді І інстанції Чех Н.А.
провадження № 22-ц/824/10727/2020

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
 
ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
29 вересня 2020 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді                  Писаної Т.О.,
Суддів                                    Приходька К.П., Журби С.О.
за участі секретаря судового засідання  Костецької М.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 червня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , стягувач - Акціонерне товариство «УкрСиббанк» на дії головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального регіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Годзь Євгена Івановича,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У червні 2019 року скаржник ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального регіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Годзь Євгена Івановича.
В обґрунтування скарги зазначила, що на виконанні у Деснянському районному відділі державної виконавчої служби у м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження № 49749567 з виконання виконавчого листа № 2-223, виданого 30 липня 2010 року Дніпровським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 643 438 грн.32 коп.
Виконавчий лист № 2-223 був виданий 30 липня 2010 року на підставі рішення Дніпровського районного суду у справі № 2-223/10, яке набрало законної сили 21 червня 2010 року.
Однак, лише 31 грудня 2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Годзь Є.І. з грубим порушенням строків пред`явлення виконавчого документа до виконання було розглянуто заяву стягувача про примусове виконання виконавчого листа № 2-223 від 30 липня 2010 року, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49749567 від 31 грудня 2015 року.
Указує на порушення державним виконавцем положення ч.1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.
Ухвалою від 16 червня 2020 року Дніпровський районний суд міста Київ відмовив у задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким скаргу задовольнити.
У доводах апеляційної скарги вказує, що постанова про відкриття виконавчого провадження №49749567 була винесена державним виконавцем Годзь Є.І. - лише 31 грудня 2015 року. Також вказує, що у постанові боржником зазначена особа: ОСОБА_2 , а отже 31 грудня 2015 року за виконавчим провадженням №49749567 статус боржника набула ОСОБА_2 .
 Зазначає, що "Постанова про виправлення помилки у постанові про відкриття виконавчого провадження №49749567" була винесена 24 травня 2018 року іншим державним виконавцем Деснянського РВДВС у м. Києві ЦМУ MIO (м. Київ) - Жиглій В.М., та внесено зміни про особу боржника: особу боржника ОСОБА_2 (РНОПП: НОМЕР_1 ) було змінено на особу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ). Таким чином вказувала, що статус боржника ОСОБА_1 набула тільки 24 травня 2018 року. 
Вказувала на те, що судом не було встановлено, яке виконавче провадження було відкрите вперше, зокрема номер виконавчого провадження, дату відкриття першого виконавчого провадження, дату першого звернення стягувача з виконавчим листом, а отже суд безпідставно дійшов до висновку про те, що стягувач повторно пред`являв виконавчий лист.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_3   підтримав апеляційну скаргу. Просив ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 червня 2020 року скасувати та задовольнити скаргу ОСОБА_1 .
Інші учасники в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені та не повідомили суд про поважні причини, що перешкодили з`явитись в судове засідання.
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі частини 2 статті 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що виконавчий лист вже пред`являвся стягувачем до виконання, та був повернутий, таким чином дійшов  висновку, що строк стягувачем не пропущено, а постанова виконавця про відкриття виконавчого провадження є правомірною.
Колегія суддів з таким висновком суду погоджується виходячи з наступного.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.
Судом установлено, що 08 червня 2010 року Дніпровським районним судом м. Києва у справі №2-223/2010 винесено судове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 643 438 грн 32 коп.
Рішення суду набуло законної сили 21 червня 2010 року.
Виконавчий лист на примусове виконання рішення видано 30 липня 2010 року.
На момент видачі виконавчого листа його строк пред`явлення становив три роки відповідно до чинної у цей період редакції п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про виконавче провадження".
З копії виконавчого провадження №49749567 установлено, що 23 липня 2015 року представник АТ «УкрСиббанк» подав до відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві заяву про примусове виконання рішення суду та виконавчий лист № 2-223/2010 про стягнення на користь стягувача солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошових сум. 31 грудня 2015 року головний державний виконавець Годзь Є.І. відкрив виконавче провадження 49749567 стосовно боржника ОСОБА_2 
31 грудня 2015 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №49749567 та вчинено ряд виконавчих дій по примусовому виконанню судового рішення стосовно ОСОБА_2 , як свідчить інформація, наявна у матеріалах справи.
Так, згідно з наявним у матеріалах справи супровідним листом  від 20 квітня 2016 року №394/13 державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві на адресу боржника ОСОБА_2 було направлено постанову від 20 квітня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
В подальшому у виконавчому провадженні №49749567 державним виконавцем було винесено постанову від 24 травня 2018 року про виправлення помилки у процесуальному документі, згідно з якою було постановлено: "Внести виправлення до документу "Постанова про відкриття виконавчого провадження" від 24.02.2018 та внести виправлення до документу "Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження": а саме прізвище боржника зазначити ОСОБА_1 ".
Однак, ОСОБА_1 не погоджується із указаними обставинами та у обгрунтування скарги зазначає, що підстави для відкриття виконавчого провадження стосовно неї як боржника відсутні, оскільки стягувачем виконавчий документ виданий судом 30 липня 2010 року до виконання пред`явлено лише 23 липня 2015 року, тобто із пропуском строку пред`явлення такого виконавчого документу. 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування з Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином засвідчені копії постанов про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-223/2010, виданого 30.07.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва, та постанови про повернення виконавчого листа/закінчення виконавчого провадження від 04.11.2014 року. У разі відсутності даних постанов, судом зобов`язано повідомити чи відкривалось виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-223/2010, виданого 30.07.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва, яке закінчено згідно постанови від 04.11.2014 року, та підстави його завершення. 
У наданих суду письмових поясненнях начальник Деснянського РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ ОСОБА_4 пояснив, що виконавчий лист №2-223 від 30 липня 2010 року виданий Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з    ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості в розмірі 1950 грн надійшов до Відділу для виконання 03 серпня 2010 року. 21 травня 2012 року на підставі п. 2 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Повторно указаний виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості в розмірі 1950 грн надійшов до Відділу для виконання 04 жовтня 2012 року, який також було повернуто державним виконавцем стягувачу  07 червня 2013 року на підставі п. 2 ст. 47 зазначеного Закону. В подальшому 20 травня 2014 року стягувач знову подав виконавчий лист до виконання про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості в розмірі 1950 грн, з приводу чого  державним виконавцем відповідно до п. 10 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" було винесено постанову від 16 червня 2014 року про закінчення виконавчого провадження та направлення до Дніпровського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві за місцем отримання пенсії боржника.
Додатково ОСОБА_4 було повідомлено, що надати постанови про відкриття виконавчих проваджень та постанов про повернення (закінчення) виконавчих проваджень АСВП (спецрозділ) не має можливості, оскільки, згідно із п.п. 9.9, 9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить три роки, тому виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягали знищенню.
У продовж 2018 та 2019 років Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (Деснянський район) здійснювались відрахування та виплати стосовно ОСОБА_1 з утриманням 20% від її доходу. 
Статтею 21 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону станом на час видання виконавчого документа) встановлено, що виконавчі документи, зокрема виконавчі листи та інші судові документи, можуть бути  пред`явлені до виконання протягом трьох років
Згідно із положеннями Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону №606-ХІV, чинного на час видання виконавчого документ та на час повторного пред`явлення виконавчого документа у грудні 2015 року  (відповідно ст. 22 та ст. 23 Закону)) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: пред`явленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником; наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, з моменту закінчення дії відповідної заборони.
Таким чином, перевіряючи доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції встановлено, що скаржник ОСОБА_1 є боржниками перед стягувачем ПАТ «УкрСиббанк» за виконавчим листом №2-223 від 30 липня 2010 року, що виданий Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення кредитної заборгованості. 
Апеляційним судом також встановлено, що скаржник ОСОБА_1 так само як і ОСОБА_2 , у відношенні якої відкрито 31 грудня 2015 року виконавче провадження, є солідарними боржниками.
Отже, стягувач має право пред`явити виконавчий документ для примусового виконання як до усіх солідарних боржників, так і до кожного окремо.
Так, стягувач звернувся у грудні 2015 року до державної виконавчої служби щодо примусового виконання судового рішення по відношенню до ОСОБА_2 , яка ні постанову про відкриття виконавчого провадження у грудні 2015 року, ні постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у квітні 2016 року не оскаржила. Отже, сама ОСОБА_2 , яка є солідарним боржником, та по відношенню до якої здійснюються дії у межах виконавчого провадження, відповідні дії не оскаржує. 
Як убачається із змісту направленої державному виконавцю представником ПАТ "УкрСиббанк" від 02 квітня 2018 року заяви, стягувач цікавився ходом примусового виконання виконавчого документа безпосередньо стосовно    ОСОБА_2 .
Таким чином, підстави для визнання неправомірними дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження №49749567 та скасування постанови від 31 грудня 2015 року про відкриття виконавчого провадження стосовно боржника ОСОБА_2 у межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виданого Дніпровським районним судом м. Києва виконавчого листа №2-223 від 30 липня 2010 року про стягнення кредитної заборгованості відсутні, оскільки самим боржником не оскаржені відповідні дії.
У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає про те, що постановою від 24 травня 2018 року державним виконавцем змінено одного боржника іншим шляхом внесення виправлення до постанови про відкриття провадження. Однак ці дії скаржник ОСОБА_1 не оскаржує, та відповідна постанова про внесення виправлення не була предметом оскарження, а відтак судової перевірки у суді першої інстанції. 
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.
Скаржником ОСОБА_1 не доведені обставин, які свідчать, що саме оскаржуваними діями державного виконавця про відкриття виконавчого провадження по відношенню до іншого боржника порушені її права.
За таких обставин рішення суду першої інстанції винесене із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому не підлягає скасуванню.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 червня 2020 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 червня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 05 жовтня 2020 року.

Головуючий	Т.О. Писана	
Судді	К.П. Приходько	
	С.О. Журба