ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 листопада 2020 року           справа №200/11750/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д.,
секретар Сізонов Є.С.,
за участі представника відповідача Помалюк І.В., 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у справі № 200/11750/19-а (головуючий суддя І інстанції - Чучко В.М., складене у повному обсязі 23 грудня 2019 року у м.Слов`янську Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області, треті особи: Святогірська міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області в особі Міськрайонного управління держгеокадастру у Слов`янську про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - 
                                                      УСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі - відповідач, податковий орган), в якому просила: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.06.2017 № 8757304-130 (форма «Ф»), яким визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати фізичних осіб у розмірі 100 972,18 грн.; від 22.06.2017 року №8757302-130 (форма «Ф»), яким визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати фізичних осіб у розмірі 144 693,14 грн.; від 22.06.2017 року №8757301-130 (форма «Ф»), яким визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати фізичних осіб у розмірі 153 374,73 грн.; від 17.04.2018 року №2624018-4710-0522 (форма «Ф»), яким визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати фізичних осіб у розмірі 153 374,73 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, як вважає позивач, спірні ППР розраховані невірно, оскільки нормативно-грошова оцінка земельної ділянки, яка використовується у розрахунках, не співпадає із нормативно-грошовою оцінкою земельної ділянки, вказаною в укладеному договорі оренди землі. У договорі оренди землі відсутні умови щодо односторонньої зміни умов договору, в тому числі зміни розміру нормативної грошової оцінки землі або розміру орендної плати. Крім того позивач вважає, що у період з 14.04.2014 року по 08.06.2016 року була звільнена на підставі ст. 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року № 1669-VI, якою передбачалося звільнення суб`єктів господарювання, які здійснювали діяльність на території проведення антитерористичної операції від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності на період проведення антитерористичної операції. А отже, позивач вважає спірні податкові повідомлення-рішення незаконними та просить їх скасувати у судовому порядку.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.
Не погодившись із таким судовим рішенням, позивачем подана апеляційна скарга, в якій апелянт просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування позову зазначила, що судом не взято до уваги практику Верховного Суду України, Верховного Суду, апеляційних судів стосовно того, що зміна нормативної грошової оцінки землі є підставою для зміни розміру орендної плати за взаємною згодою шляхом укладення письмової додаткової угоди до договору оренди землі або в судовому порядку на вимогу однієї із сторін. Судом не досліджено рішення Слов`янського міськрайонного суду від 01.07.2019 по справі № 243/10031/18, відповідно до якого судом зроблено висновок про звільнення ОСОБА_1 від обов`язку сплати орендної плати в період з 15.04.2014 по 08.06.2016. Судом не надано правову оцінку наявності у позивача виключних обставин для звільнення від орендної плати в період з 15.04.2014 по 08.06.2016, передбачених ст. 6 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Звертає увагу суду, що спірними повідомленнями-рішенням визначено зобов`язання за 2015, 2016, 2017 роки, а направлені позивачу лише у 2019 році.
Під час апеляційного розгляду представник відповідача заперечувала проти доводів апеляційної скарги. Позивач до суду не прибула, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням заходів спрямованих на недопущення розповсюдження коронавірусної інфекції.
У задоволенні клопотання відмовлено з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що позивач та її представник неодноразово звертались до суду із клопотаннями про відкладення розгляду справи (17.07, 27.07, 14.08, 25.08, 06.10, 12.10, 19.10), які судом були задоволені. 
При цьому, в ухвалах про відкладення розгляду справи було роз`яснено право прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, чим позивач не скористався.
З огляду на тривалий розгляд справи (провадження відкрито у лютому 2020 року) та на надання позивачем та її представником клопотань про відкладення розгляду справи на кожне призначене судове засідання, суд вбачає зловживання своїми правами, які пов`язані з розглядом справи, відтак, за для недопущення порушення строку розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволені заяви про відкладення розгляду справи та переглянути справу по суті вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Позивач зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 . 
З 05.06.2015 позивач мала статус суб`єкта підприємницької діяльності. З 10.01.2018 року стан суб`єкта: припинено (а.с. 6-9).
08.12.2010 року між Святогірською міською радою як орендодавцем та громадянкою ОСОБА_1 як орендарем укладено договір оренди землі №041017200171, згідно з пунктом 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення із земель рекреаційного призначення, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . В оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,5048 гектарів. На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна: нежитлова будівля, курзал з бібліотекою, будівля критої танцювальної площадки, сторожки, каси, туалет, замощення, паркан, ворота, пожарна водойма, що належить гр. ОСОБА_1 на праві приватної власності, Витяг № 23820022 від 10.09.2009 року. Про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданий Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янськ, а також інші об`єкти інфраструктури інженерні мережі знаходяться в доброму технічному стані. 
Згідно із пунктом 5 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1292336,53 грн.
Договір укладено на 25 років (п. 8 Договору).
Відповідно до Договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, всього річна складає 64616,83 грн. Оплата вноситься до 15 серпня та до 15 листопада по 1/2 частині річної орендної плати (а.с. 10-14).
Додаткові угоди (договори про внесення змін) до договору не укладались.
Згідно даним щодо оренди земель м. Святогірська Донецької області (фізичні особи) станом на 01.01.2015 року нормативно грошова оцінка земельної ділянки складала розмір 2019443,65 грн. та орендна плата 100972,18 грн. (2019443,65 грн. х 5%), станом на 01.01.2016 року 2893862,75 грн., орендна плата 144693,14 грн. (2893862,75 грн. х 5%), станом на 01.01.2017 року 3067494,52 грн., орендна плата 153374,73 грн. (3067494,52 грн. х 5%), станом на 01.01.2018 року 3067494,52 грн., орендна плата 153374,73 грн. (3067494,52 грн. х 5%) (а.с. 51-61).
Матеріали справи свідчать, що починаючи з моменту укладання Договору (2010 рік) до моменту 08.06.2016 року (початок здійснення розрахунку заборгованості) по 30.06.2018 нормативно грошова оцінка та оренда плата по рокам становила:
2010 рік: згідно п.5 Договору 1292336,53 грн., коефіцієнт індексації 1,000, ставка орендної плати 5%, орендна плата в рік 64616,83 грн.
2011 рік: 1292336,53 грн.х1,0=1292336,53 грн., коефіцієнт індексації 1,000, ставка орендної плати 5%, орендна плата в рік 64616,83 грн.
2012 рік: 1292336,53 грн.х1,0=1292336,53 грн., коефіцієнт індексації 1,000, ставка орендної плати 5%, орендна плата в рік 64616,83 грн.
2013 рік: 1292336,53 грн.х1,0=1292336,53 грн., коефіцієнт індексації 1,000, ставка орендної плати 5%, орендна плата в рік 64616,83 грн.
2014 рік: 1292336,53 грн.х1,0=1292336,53 грн., коефіцієнт індексації 1,249, ставка орендної плати 5%, орендна плата в рік 64616,83 грн.
2015 рік: 1292336,53 грн.х1,249=1614128,33 грн., коефіцієнт індексації 1,433, ставка орендної плати 5%, орендна плата в рік 80706,42 грн.
2016 рік: 1614128,33 грн.х1,433=2313045,90 грн., коефіцієнт індексації 1,060, ставка орендної плати 5%, орендна плата в рік 115652,3 грн.
2017 рік: 2313045,90 грн.х1,06=2451828,66 грн., коефіцієнт індексації 1,000, ставка орендної плати 5%, орендна плата в рік 122591,44 грн.
2018 рік: 2451828,66 грн.х1,0=2451828,66 грн., коефіцієнт індексації 1,000, ставка орендної плати 5%, орендна плата в рік 122591,44 грн.
2019 рік: 2451828,66 грн., ставка орендної плати 5%, орендна плата в рік 122591,44 грн.
У листі від 03.12.2019 року позивач зазначила, що станом на 03.12.2019 року платежі з орендної плати за період 2015-2018 роки не вносилися.
22.06.2017 року та 17.04.2018 року відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначені податкові зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки:
податковим повідомленням-рішенням № 8757304-1301 від 22.06.2017 року визначено податкове зобов`язання з орендної плати за земельну ділянку в сумі 100972,18 грн. за 2017 рік (а.с. 15-16);
податковим повідомленням-рішенням № 8757302-1301 від 22.06.2017 року визначено податкове зобов`язання з орендної плати за земельну ділянку в сумі 144693,14 грн. за 2017 рік (а.с. 17-18);
податковим повідомленням-рішенням № 8757301-1301 від 22.06.2017 року визначено податкове зобов`язання з орендної плати за земельну ділянку в сумі 153374,73 грн. за 2017 рік (а.с. 19-20);
податковим повідомленням-рішенням № 2624018-4710-0522 від 17.04.2018 року визначено податкове зобов`язання з орендної плати за земельну ділянку в сумі 153374,73 грн. за 2018 рік (а.с. 21-22).
          Відповідно до положень Земельного кодексу України землекористування в Україні є платним.
Статтею 1 Закону «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. 
Згідно ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендною платою за землю є платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Підпунктом 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII Податкового кодексу України.
Пунктом п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
За змістом пп. 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.
Відповідно до п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.
Згідно пункту 286.5. ст. 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначену
За приписами пункту 287.5. ст. 287 Податкового кодексу України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Згідно зі ст. 288 Податкового кодексу підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
Щодо доводів позивача про те, що донарахування податковим органом суми податкового зобов`язання з орендної плати за спірними податковими повідомленнями-рішеннями є протиправним втручання у господарські відносини двох інших суб`єктів, суд зазначає наступне.
Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі" вбачається, що користування землею в Україні є платним.
З 01 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, який, відповідно до п. 1.1 ст. 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
За змістом пп. 9.1.10 п. 9.1 ст. 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України  платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст п.п. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, Податковий кодекс України визначив обов`язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.
Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп. 14.1.136. п. 14.1 ст. 14 ПК України). Подібне визначення міститься й у ст. 21 Закону України «Про оренду землі».
Пунктом 288.1 ст. 288 ПК України, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Підпунктом 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 зазначеного Кодексу визначено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).
Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відтак, з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.
При цьому, виходячи норми Податкового кодексу України є пріоритетними над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у п. 5.2 ст. 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України.
Доводи апелянта, щодо односторонньої зміни умов договору , судом до уваги не приймаються, оскільки  відповідно до умов договору орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі у розмірі 5 відсотків від нормативної грошової оцінки землі. Пунктом 12 Договору оренди передбачено, що розмір орендної плати переглядається один раз на рік у разі, в тому числі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, тому сума сплати також змінюється, та відповідно до законодавства підлягає сплаті незалежно від моменту внесення до договору змін розміру плати.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2018 року по справі №814/1622/16 (адміністративне провадження №К/9901/36012/18).
Відповідно до п. 288.4 ст.288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорi оренди мiж орендодавцем (власником) та орендарем.
Для визначення розмiру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцiнка земельних дiлянок (п. 289.1 ст. 289 ПК України).
Матеріали справи свідчать, що згідно даним щодо оренди земель м.Святогірськ (фізичні особи), нормативно грошова оцінка земельної ділянки, орендарем якої є позивач, станом на 01.01.2015 року складала розмір 2019443,65 грн. та орендна плата 100972,18 грн. (2019443,65 грн. х 5%), станом на 01.01.2016 року 2893862,75 грн., орендна плата 144693,14 грн. (2893862,75 грн. х 5%), станом на 01.01.2017 року 3067494,52 грн., орендна плата 153374,73 грн. (3067494,52 грн. х 5%), станом на 01.01.2018 року 3067494,52 грн., орендна плата 153374,73 грн. (3067494,52 грн. х 5%) (а.с.51-61).
При розрахунку суми зобов`язання з орендної плати за спірний період, податковим органом використовувались дані Святогірської міської ради, в тому числі, з урахуванням даних щодо індексації нормативної грошової оцінки земель.
Податкові повідомлення-рішення прийняті за період 2016-2018 роки в межах строку, передбаченому ст. 102 п. 102.1 Податкового кодексу України, отже доводи позивача щодо визначення контролюючим органом податкових зобов`язань ОСОБА_1 поза межами строку давності (1095 днів) є неприйнятними.
Що стосується посилання апелянта на ст. 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VІІ (далі Закон № 1669), суд зазначає наступне.
На підставі ст.55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.
Суб`єктами господарювання є:
1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;
2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці;
На підставі ст.6 Закону №1669 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, під час проведення антитерористичної операції звільнено суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.
Зазначена норма пов`язує звільнення суб`єктів господарювання від сплати за користування земельними ділянками, державним та комунальним майном під час проведення АТО, виключно з настанням такої обставини, як здійснення цими суб`єктами діяльності на території проведення АТО.
Розпорядженням КМУ № 1275- р від 02.12.2015 року затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого входять м. Святогірськ Донецької області (місто розташування земельної ділянки).
Відповідно до витягу з ЄДР, наданого позивачем, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, Код КВЕД 20.41 виробництво мила та мийних засобів, засобів для чищення та полірування (основний); код КВЕД 20.42 виробництво парфумних і косметичних засобів; код КВЕД 46.45 оптова торгівля парфумними та косметичними товарами; код КВЕД 82.92 пакування; код КВЕД 4775 роздрібна торгівля косметичними товарами та туалетними приналежностями в спеціалізованих магазинах, код КВЕД 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами. Як фізична особа-підприємець перебуває на обліку у Державній податковій інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві (а.с. 6-9).
Будь-яких доказів щодо здійснення господарської діяльності як суб`єкта господарювання за адресою АДРЕСА_2 позивачем не надано.
Отже, у спірних правовідносинах позивачу визначено грошове зобов`язання як фізичній особі, а не суб`єкту господарювання, тому відсутні підстави для застосування ст.6 Закону 1669.
Доводи позивача, що судом не досліджено рішення Слов`янського міськрайонного суду від 01.07.2019 по справі № 243/10031/18 за позовом Святогорської міської ради Донецької області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди землі є безпідставними, з огляду на те, що стягнення заборгованості за договором оренди не було предметом дослідження в межах адміністративного судочинства, оскільки справа розглядалася у межах цивільного судочинства та не є належним доказом неправомірності винесення податковим органом спірних податкових повідомлень-рішень.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції по суті прийнято правильно, тому підстави для його скасування відсутні. 
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у справі № 200/11750/19-а - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 17 листопада 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                                     Л.В. Ястребова

Судді                                                                                                                        Т.Г. Гаврищук

                                                                                                                                   І.Д. Компанієць