УХВАЛА

02 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 140/1898/20
адміністративне провадження № К/9901/26924/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Дашутіна І.В.,
суддів: Шишова О.О.,  Яковенка М.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі №140/1898/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними дій та скасування вимог про сплату боргу з єдиного соціального внеску, -
у с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування єдиного соціального внеску як фізичній особі-підприємцю протягом 2018-2020 років; визнати протиправними і скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2173-56 від 07 листопада 2018 року нa суму 15819 грн. 54 коп., № Ф-2173-56 від 08 лютого 2019 року на суму 18 276 грн 72 коп., № Ф-2173-56 від 13 травня 2019 року на суму 21030 грн 90 коп., № Ф-2173-56 від 08 серпня 2019 року на суму 23785 грн 08 коп., № Ф-2173-56 від 13 листопада 2019 року на суму 25486 грн 70 коп., № Ф-2173-56 від 05 грудня 2019 року на суму 11758 грн 23 коп., №Ф-2173-56 від 14 січня 2020 року на суму 10619 грн 73 коп.; № Ф-2173-56 від 06 березня 2020 року на суму 8767 грн 90 коп.; зобов`язати відповідача здійснити коригування відомостей в картці особового рахунку шляхом виключення з неї нарахування єдиного соціального внеску за 2018-2020 роки та припинити винесення вимог про сплату боргу (недоїмки) з того самого предмету і з тих самих підстав.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Волинській області щодо нарахування позивачу єдиного соціального внеску як фізичній особі-підприємцю протягом 2018-2020 років. Визнано протиправними і скасовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2173-56 від 07 листопада 2018 року нa суму 15819 грн 54 коп., № Ф-2173-56 від 08 лютого 2019 року на суму 18 276 грн 72 коп., № Ф-2173-56 від 13 травня 2019 року на суму 21030 грн 90 коп., № Ф-2173-56 від 08 серпня 2019 року на суму 23785 грн 08 коп., № Ф-2173-56 від 13 листопада 2019 року на суму 25486 грн 70 коп., № Ф-2173-56 від 05 грудня 2019 року на суму 11758 грн 23 коп., №Ф-2173-56 від 14 січня 2020 року на суму 10619 грн 73 коп., № Ф-2173-56 від 06 березня 2020 року на суму 8767 грн 90 коп. Зобов`язано Головне управління ДПС у Волинській області здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника податків шляхом виключення відомостей щодо наявності недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017, 2018, І, ІІ, ІІ квартали, жовтень-листопад 2019 року. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов    ОСОБА_1 в частині визнання протиправними і скасування вимог Головного управління ДПС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2173-56 від 07 листопада 2018 року нa суму 15819 грн 54 коп., № Ф-2173-56 від 08 лютого 2019 року на суму 18 276 грн 72 коп., № Ф-2173-56 від 13 травня 2019 року на суму 21030 грн 90 коп., № Ф-2173-56 від 08 серпня 2019 року на суму 23785 грн 08 коп., № Ф-2173-56 від 13 листопада 2019 року на суму 25486 грн 70 коп., № Ф-2173-56 від 05 грудня 2019 року на суму 11758 грн 23 коп., № Ф-2173-56 від 14 січня 2020 року на суму 10619 грн 73 коп. - залишено без розгляду. Визнано протиправною та скасувовано вимогу Головного управління ДПС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2173-56 від 06.03.2020 року. Зобов`язано Головне управління ДПС у Волинській області здійснити коригування відомостей в картці особового рахунку позивача шляхом виключення відомостей щодо наявності недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за січень-лютий 2020 року. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням відповідає стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пунктів 6, 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є: справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.  
З огляду на обставини, встановлені судовими рішеннями, предметом спору у цій справі є визнання протиправними та скасування рішень контролюючого органу, на підставі яких може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (13554,80 грн < 210200,00 грн).  
Суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Отже, ця адміністративна справа підпадає під критерій, встановлений пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення справи незначної складності.  
Оцінивши характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, встановивши, що предмет спору не віднесений до переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, колегія суддів вважає, що ця справа є справою незначної складності, а тому, розглядаючи цю справу в порядку спрощеного позовного провадження, судом не було порушено норм процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що вищезгадану касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Доводи касаційної скарги про наявність підстави для касаційного оскарження, передбаченої підпунктом «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, відхиляються Верховним Судом, оскільки аргументи скаржника щодо наявності виняткового значення для неї зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновком судів попередніх інстанцій про необґрунтованість позовних вимог, а тому не можуть сприйматись судом, як виключний випадок. 
Інші обґрунтовані посилання на існування обставин передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України у касаційній скарзі відсутні та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява №21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95).
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 333 Кодекс адміністративного судочинства України,
у х в а л и в :          
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі №140/1898/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними дій та скасування вимог про сплату боргу з єдиного соціального внеску.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                             І. В. Дашутін
Судді                                                                                                                  О. О. Шишов
                                                                                                                          М. М. Яковенко