ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 вересня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 299/2407/16
провадження № 61-35101св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 листопада 2017 року в складі судді Надопта А. А. та на постанову апеляційного суду Закарпатської області від 26 березня 2018 року в складі колегії суддів Кожух О. А, Куштана Б. П., Мацунича М. В., 
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та, уточнивши свої вимоги, просила  визнати за нею права та обов`язки забудовника спадкового будинку і скасувати запис про державну реєстрацію права власності на цей будинок за ОСОБА_7 . 
 
В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що рішенням виконавчого комітету Королівської селищної ради № 87 від 02 грудня 1998 року було надано дозвіл на відновлення (перебудову) зруйнованого паводком житла на власних ділянках громадянам згідно доданого списку, у тому числі ОСОБА_8 - будинку у АДРЕСА_1 .
 
ОСОБА_8 (баба позивача) померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документу на відновлений будинок не отримала.
 
Спадкоємцями ОСОБА_8 були її діти: син ОСОБА_9 (батько позивача), який прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із матір`ю на час відкриття спадщини; дочка ОСОБА_7 (не проживала разом із спадкодавцем і не подала у 6-місячний строк заяву про прийняття спадщини), дочка ОСОБА_10 .
 
ОСОБА_9 (батько позивача) помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , після його смерті позивач 02 липня 2012 року подала до нотаріуса заяву про прийняття за ним спадщини. 
 
ОСОБА_7 померла  ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцями її майна є її доньки - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (відповідачі).
 
ОСОБА_10 померла у ІНФОРМАЦІЯ_4 (до участі у справі залучено її сина ОСОБА_4 ).
 
Позивач указує, що не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на будинок, що рахується за її бабою, збудований у 2000 році та не зданий в експлуатацію, у зв`язку з чим просить визнати за нею права та обов`язки забудовника цього будинку. 

Зазначала, що у позові ОСОБА_7 до Королівської сільської ради про визнання за нею права власності на спірний будинок відмовлено рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 07 лютого 2013 року. Проте, запис про державну реєстрацію права власності на будинок за ОСОБА_7 , здійснений 02 листопада 2012 року на підставі рішення Виноградівського районного суду Закорпатської області від 04 жовтня 2012 року, залишився чинним, у зв`язку з чим позивач просила скасувати запис у реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_7 на спірний житловий будинок, реєстраційний № 38066596. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_7 права власності на нерухоме майно: житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 38066596. Визнано за ОСОБА_1 права та обов`язки забудовника на спадковий житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 загальною корисною площею 91,8 кв.м.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що право на спадкування будинку після смерті ОСОБА_8 мав лише ОСОБА_9 - батько позивачки, а остання є його єдиною спадкоємицею. Також суд вважав, що скасування в судовому порядку державної реєстрації права власності на будинок за ОСОБА_7 є єдиним способом вирішення спірного питання.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду
 
Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 26 березня 2018 року рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 листопада 2017 року в частині скасування запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_7 права власності на нерухоме майно: житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 38066596 - скасовано, та у задоволенні цієї вимоги відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Апеляційний суд уважав правильним висновок суду першої інстанції про те, що оскільки за життя спадкодавець не оформила правовстановлюючих документів на законно збудований будинок, то у разі смерті забудовника його права та обов`язки входять до складу спадщини. 
 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про скасування запису в реєстрі прав власності, апеляційний суд виходив із того, що на підставі рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2012 року за ОСОБА_7 02 листопада 2012 року було зареєстровано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 36066596, і така реєстрація є чинною. Вказане рішення суду першої інстанції скасоване рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 07 лютого 2013 року. 
 
За таких обставин з урахуванням частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» питання скасування державної реєстрації прав у разі скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, урегульовано законом, і рішення апеляційного суду Закарпатської області від 07 лютого 2013 року, яким скасовано рішення Виноградівського районного суду від 04 жовтня 2012 року, є підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_7 на спірний житловий будинок. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
26 квітня 2018 року представник ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 листопада 2017 року та на постанову апеляційного суду Закарпатської області від 26 березня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі. 
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та постанову апеляційного суду в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції про визнання за позивачем прав та обов`язків забудовника на спадковий будинок. 
 
В обґрунтування доводів касаційної скарги посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що у позовній заяві невірно зазначена адреса відповідачів, що позивач незаконно змінила позовні вимоги, не сплатила судовий збір за подання доповнень до позову та пропустила позовну давність. Зазначає, що оскільки у позивача відсутнє свідоцтво про право на спадщину, чинним законодавством не передбачено визнання прав та обов`язків забудовника на спадкове майно. 
 
Аналіз вимог касаційної скарги дає підстави для висновку, що судові рішення оскаржуються лише в частині задоволених позовних вимог, а в іншій частині в касаційному порядку не оскаржуються, а тому Верховний Судом не переглядаються. 
 
Відзив на касаційну скаргу
 
Відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 до Верховного Суду не надходив.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що рішенням виконавчого комітету Королівської селищної ради № 87 від 02 грудня 1998 року було надано дозвіл на відновлення (перебудову) зруйнованого паводком житла на власних ділянках громадянам згідно доданого списку, у тому числі ОСОБА_8 - будинку у АДРЕСА_1 . На замовлення ОСОБА_8 було виготовлено будівельний паспорт, отримано дозвіл на виконання будівельних робіт. 
 
Відповідно до технічного паспорта, складеного 21 червня 2012 року, та довідки КП Виноградівське РБТІ від 26 червня 2012 року № 69 житловий будинок у АДРЕСА_1 збудовано у 2000 році, загальна площа становить 91,8 кв.м, житлова 32,2 кв.м. Такий будинок завершений будівництвом, однак правовстановлюючі документи на нього не оформлено. 
 
ОСОБА_8 (баба позивача) померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документу на будинок за життя не отримала, спадкоємцями після її смерті були: син ОСОБА_9 (батько позивача), дочка ОСОБА_7 та дочка ОСОБА_10 .
 
Встановлено, що ОСОБА_9 був єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_8 , оскільки постійно з нею проживав та був зареєстрований у спірному будинку. 
 
ОСОБА_7 пропустила строк на прийняття спадщини після померлої ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла, її спадкоємцями є дочки ОСОБА_11 та ОСОБА_2 (відповідачі).
 
Даних про прийняття спадщини ОСОБА_10 після смерті ОСОБА_8 матеріали справи не містять. 
 
ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його єдиний спадкоємець - позивач ОСОБА_1 - своєчасно (02 липня 2012 року) подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини.
 
ОСОБА_10 померла у ІНФОРМАЦІЯ_4, у зв`язку з чим до участі у справі залучено її правонаступника - сина ОСОБА_4 . 
 
Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав на житловий будинок, спірний будинок зареєстровано за ОСОБА_7 02 листопада 2012 року на підставі рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2012 року, яке скасоване рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 07 лютого 2013 року та ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання за нею права власності на спадковий будинок. 
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Оскаржувані судові рішення суду першої інстанції та апеляційного суду в оскаржуваній частині відповідають зазначеним вимогам закону.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
 
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
 
Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності на вказане майно у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.
 
Якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки входять до складу спадщини.  Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням.
 
Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
 
Спадковий будинок у АДРЕСА_1 збудовано у 2000 році, загальна площа становить 91,8 кв.м, житлова 32,2 кв.м на підставі рішення виконавчого комітету Королівської селищної ради № 87 від 02 грудня 1998 року про надання дозволу ОСОБА_8 (баба позивача) на відновлення (перебудову) зруйнованого паводком житла, будинок завершений будівництвом, однак правовстановлюючі документи на нього не оформлено. 
 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що після смерті ОСОБА_8 право на спадкування за законом мав її син ОСОБА_9 , оскільки постійно проживав з нею та був зареєстрований у спадковому будинку. 
 
Встановивши, що спадкоємцем ОСОБА_9 за законом є ОСОБА_1 (позивач), яка своєчасно подала заяву про прийняття спадщини і видачу свідоцтва про право на спадщину, та врахувавши, що інших спадкоємців за законом, які мають право на обов`язкову частку в спадковому майні (малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки), після смерті ОСОБА_9 , нотаріусом не встановлено, суди дійшли обґрунтованого висновку про визнання за ОСОБА_1 прав та обов`язків забудовника на спадковий житловий будинок. 
 
Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_2 зводяться до переоцінки встановлених апеляційним  судом обставин і незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду. 

При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії», § 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», § 2).
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень суду першої та апеляційної інстанції в оскаржуваній частині - без змін.
 
Керуючись статтями  400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
 
Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 листопада 2017 року та на постанову апеляційного суду Закарпатської області від 26 березня 2018 року в частині задоволення позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання прав та обов`язків забудовника спадкового будинку,залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                    Н. О. Антоненко
                                                                                                                В. І. Журавель
                                                                                                                М. М. Русинчук