ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 грудня 2020 року           справа № 360/2730/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року (повний текст складено 24 вересня 2020 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області) у справі № 360/2730/20 (суддя в 1 інстанції – Чернявська Т.І.) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                     В С Т А Н О В И В: 

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 (далі – позивач) до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області (далі – відповідач), в якій позивач просила: визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 17 червня 2020 року № 121130001952 «Про відмову в призначенні пенсії за віком згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 »; зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення за пенсією, а саме з 25 лютого 2020 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 25 лютого 2020 року вона звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 17 червня 2020 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю на день звернення віку 55 років. Згідно з вказаним рішенням страховий стаж роботи позивача складає 32 роки 08 місяців 06 днів, в тому числі на пільгових умовах за Списком № 2 – 22 роки 05 місяців 12 днів.
З посиланням на положення статей 19, 46 Конституції України, статей 13, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 позивач вважає, що відповідачем протиправно не призначено їй пенсію.
Також позивач зазначала, що відповідно до частин першої, другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.
На пільгових умовах пенсія за віком призначається: 1) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатними атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Абзацом тринадцятим частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік за кожні два роки такої роботи.
Згідно з пунктом 16 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (положення цього Закону застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії, згідно з Законом від 17 листопада 2005 року № 3108-IV в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII), в редакції, визначеній у пункті 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, за яким застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункту «б», «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.
Отже, як зазначає позивач, відповідно до норм вищевказаних Законів України, вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки на час подання заяви (25 лютого 2020 року) їй виповнилося 50 років (при необхідності 50 років), стаж роботи дорівнює 32 роки 08 місяців 06 днів, з них на пільгових умовах по списку № 2 – 22 роки 05 місяців 12 днів.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року у справі № 360/2730/20 у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції.
Сторони у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду судового засідання, тому, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернулась до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області із заявою від 25 лютого 2020 року, викладеною в довільній формі, в якій просила призначити пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 на підставі Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, додавши до заяви копії паспорту, ідентифікаційного коду та трудової книжки (арк.справи 9, 194-202).
Листом від 16 березня 2020 року № 1806/02-32 Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області повідомило позивача, що для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 їй потрібно звернутися до відповідача з усіма документами, які передбачені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2015 року № 22-1 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, та Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. Також в листі зазначено, що за наслідками розгляду наданих документів Управлінням Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області буде винесене рішення про призначення або відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 (арк.справи 203).
16 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області із заявою від 16 червня 2020 року, зареєстрованою за № 2761, про призначення пенсії за віком, додавши до неї зазначені в розписці-повідомленні документи, які вимагаються пунктом 2.1 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі – Порядок № 22-1) (арк.справи 16-49, 54-106, 130-181).
Згідно з інформацією, що міститься в ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії, стаж ОСОБА_1 для розрахунку права на пенсію за віком складає 32 роки 08 місяців 6 днів, пільговий стаж за роботу за списком № 2 – 22 роки 05 місяців 12 днів (арк.справи 120-124).
Відповідно до протоколу від 17 червня 2020 року № 121130001952 позивач не має права на пенсію (арк.справи 119).
На час звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії позивач досягла 50-річного віку, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Лисичанським ГО УМВС України в Луганській області 18 травня 1999 року (арк.справи 4-6, 132-134).
Рішенням від 17 червня 2020 року № 121130001952 «Про відмову в призначенні пенсії за віком згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 » Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з недосягненням віку, з якого призначається пенсія, а саме 55 років (арк.справи 8).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач не досягла встановленого пунктом другим частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV пенсійного віку, тому рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV за заявою від 16 червня 2020 року є правомірним.
Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті (ч. 1 ст. 114 Закону).
На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
В свою чергу, відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, визначеному у пункті 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, за яким (рішенням КСУ), застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункту «б», «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: 
«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки б місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.».
Отже, як станом на 11.10.2017 року (день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії»), так і на день звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії, так само як і за редакцією статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 2015 року, позивач мала необхідний страховий стаж роботи, в тому числі і на пільгових умовах по списку № 2, тому положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині щодо визначення позивачу права на пенсію за віком на пільгових умовах. 
Оскільки станом як на 2015 рік, так само як і на жовтень 2017 року позивач мала відповідний страховий і пільговий стаж роботи, то з урахуванням абзацу 2 п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», вона мала і має право на зменшення віку, передбаченого статтею 12 цього Закону на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Суд першої інстанції не дослідив та не надав жодної правової оцінки тим обставинам, що ключовим за даних обставин є саме визначення права на пенсію, а не день звернення за призначенням пенсії, оскільки право на пенсію у позивача виникло як у 2015 році (за старою редакцію, тобто до визнання неконституційними окремих його положень) з урахуванням норм статей 12, 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (із можливістю зменшення пенсійного віку) в редакції, яка визначена в рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020, а сама можливість визначення позивачу права на пенсію за положеннями зокрема статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» виникла з 23. 01.2020 року, тобто коли Конституційним Судом України було ухвалено відповідне рішення № 1-р/2020 з викладенням статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIІІ. І ключовим питанням в ньому постає саме вік, з якого можливо було вийти на пенсію: за редакцією до 2015 року, тобто до внесення до нього змін щодо підвищення пенсійного віку це було з 50 років, а після внесення змін з 55 років, і можливість зменшення пенсійного віку, і наявність необхідного страхового і пільгового стажу роботи. 
Це повністю підтверджується та кореспондується з положеннями пункту 15 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», саме в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і яка (редакція) була чинною до 11.10.2017 року, тобто до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», і саме яка (редакція) передбачала, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Тому це повністю спростовує висновки суду першої інстанції стосовно того, що на момент досягнення позивачем 50 років та на момент її звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 2 призначається виключно на умовах, визначених статтею 114 Закону № 1058-ІV. Що також виключає твердження суду першої інстанції на безпідставність посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020.
Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-р/2020 та доходячи до висновків щодо неконституційності окремих положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» дійшов наступних висновків: 
«Дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинили на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходи на пенсію. Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закони № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію. Таким чином, стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.».
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 17 червня 2020 року № 121130001952 «Про відмову в призначенні пенсії за віком згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 », підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення за пенсією, а саме з 25 лютого 2020 року, колегія суддів зазначає наступне.
У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати «дискреційні повноваження», користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.
Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Разом з тим, належним способом захисту є повторний розгляд заяви позивача про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2018 року по справі № 348/2160/15-а.
Колегія суддів зазначає, що у межах спірних правовідносин днем звернення за пенсією є 16 червня 2020 року, а не 25 лютого 2020 року, як зазначено в позові, оскільки позивач звернулась до відповідача з належною заявою та всіма необхідними документами, передбаченими Порядком № 22-1, лише 16 червня 2020 року.
Заяву від 25 лютого 2020 року не можна вважати заявою про призначення пенсії, оскільки вказана заява не містить всієї необхідної інформації та документів для вирішення питання про призначення позивачу пенсії, а тому правомірно розглянута відповідачем як звернення, а не заява про призначення пенсії.
Враховуючи зазначене, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково шляхом зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 16.06.2020, з урахуванням висновків суду.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Враховуючи, що позовні вимоги фактично задоволено, відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,01 грн. (840,80 грн. + 1261,21 грн.).
Керуючись статтями 23, 33, 139, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року у справі № 360/2730/20 – задовольнити частково.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року у справі № 360/2730/20 – скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 17 червня 2020 року № 121130001952 «Про відмову в призначенні пенсії за віком згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 червня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області (код ЄДРПОУ 21792407) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати за звернення до суду з адміністративним позовом та з апеляційною скаргою в загальному розмірі 2102,01 грн (дві тисячі сто дві гривні 01 копійка).
Повне судове рішення складено 14 грудня 2020 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                     А.В. Гайдар

Судді                                                                                                           І.Д. Компанієць

                                                                                                                        Л.В. Ястребова