У Х В А Л А        
 
11 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 607/27170/19
 
провадження № 61-17419ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянувши касаційну скаргу Тернопільського міськрайонного центру зайнятості на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 червня       2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 22 жовтня           2020 року у справі за позовомТернопільського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутої допомоги по безробіттю,
встановив:
У листопаді 2019 року Тернопільський міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що у період перебування на обліку в центрі зайнятості з 28березня 2019 року по 12 червня 2019 року та отримуючи допомогу по безробіттю, ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, наслідком чого відповідно до вимог закону є повернення виплаченої йому за вказаний період допомоги на загальну суму 7 652, 66 грн.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від            12 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року, в задоволенні позову Тернопільського міськрайонного центру зайнятості відмовлено.
19 листопада 2020 року Тернопільський міськрайонний центр зайнятості надіслав засобами поштового зв`язку до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 червня 2020 рокута постанову Тернопільського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;      б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на                     01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті        19 ЦПК України).
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2 102 грн.
Ціна позову в цій справі становить 7 652, 66 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн x 100 = 210 200 грн).
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від              09 грудня 2020 року року відкрито провадження в даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Перевіривши доводи касаційної скарги, судвважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті      389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, так і для висновку про те, що розгляд справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної судової практики правозастосування, у зв`язку з чим відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє             у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржуванізаявником судовірішенняухвалено умалозначній справі       і вони не підлягають касаційному оскарженню, тоу відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження)              у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституцій України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ухвалив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Тернопільського міськрайонного центру зайнятості на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 червня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року у справі за позовом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутої допомоги по безробіттю відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.
 Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               М. Ю. Тітов
 
                                                                                                          І. О. Дундар
 
                                                                                                          Є. В. Краснощоков