Ухвала
Іменем України 
 
19 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 473/603/18
провадження № 51-4965ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
 
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 25 червня 2020 року, із клопотанням про поновлення строку касаційного оскарження,
встановив: 
12 жовтня 2020 року до Суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 , яка згідно відбитку штемпеля на конверті була направлена засобами поштового зв`язку 
08 жовтня 2020 року. Засуджений у своїй скарзі виклав вимогу про скасування ухвали Миколаївського апеляційного суду від 25 червня 2020 року в касаційному порядку та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.Просить задовольнити його клопотання та поновити строк на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду, зазначивши про те, що копію ухвали апеляційного суду від 25 червня 2020 року він отримав лише 07 липня 2020 року, а також у зв`язку із пандемією коронавірусуне міг отримати належну юридичну допомогу, що, на його думку, є поважною причиною пропуску строку для подачі касаційної скарги на зазначене судове рішення.
Суд, перевіривши доводи, викладені у клопотанні про поновлення строку касаційного оскарження, дійшов висновку про те, що клопотання про поновлення строку задоволенню не підлягає, а касаційну скаргу слід повернути з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
За приписами ч. 2 ст. 113 цього Кодексу процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у встановлений КПК строк також міститься у ст. 116 вказаного Кодексу.
Процесуальний строк може бути поновлено лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Виходячи з системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного строку, не змушуючи зацікавлених осіб перебувати 
у стані невизначеності. При цьому це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи та окреслити стверджувану правову позицію. 
Як убачається із доданої до касаційної скарги ухвали апеляційного суду від 25 червня 
2020 року засуджений ОСОБА_4 був присутнім у судовому засіданні під час розгляду його апеляційної скарги на вирок місцевого суду і висловлював суду свою позицію.
Відповідно до положень, передбачених ч. 2 ст. 426 КПК, відрахування строку подання касаційної скарги з дня вручення копії судового рішення передбачено лише для засудженого, який тримається під вартою.
Засуджений ОСОБА_4 касаційну скаргу на судове рішення подав до Верховного Суду 
08 жовтня 2020 року (згідно відбитку штемпеля на конверті), тобто поза межами визначеного процесуальним законом строку на касаційне оскарження, який минув 
26 вересня 2020 року.
На думку Суду, зі змісту поданого клопотання не вбачається обґрунтованих підстав для поновлення скаржнику строку касаційного оскарження судового рішення, оскільки ним не вказано переконливих обґрунтувань на підтвердження доводів про неспроможність подати вчасно касаційну скаргу на судове рішення. З урахуванням положень, передбачених ч. 2 ст. 426 КПК, сам факт отримання засудженим копії оскаржуваної ухвали апеляційного суду 07 липня 2020 року, на думку Суду, не є безумовною і поважною причиною поновлення строку на касаційне оскарження.
При цьому, скаржник не вказав у клопотанні переконливих доводів про те, які саме істотні обставини перешкодили йому подати касаційну скаргу на судове рішення протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.
Окрім того, посилання засудженого на запровадження карантинних заходів та хвилювання за власне здоров`я у зв`язку із пандемією коронавірусу, що перешкодило йому звернутися за юридичною допомогою та вчасно подати касаційну скаргу, також не є безумовною і поважною причиною для поновлення строку на касаційне оскарження. Так, карантин був запроваджений 11 березня 2020 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 211, однак це не заважало вже під час дії карантинних заходів приймати засудженому ОСОБА_4 безпосередню участь, зокрема в апеляційному розгляді його скарги на вирок місцевого суду. 
Інших поважних причин пропуску строку, які позбавили скаржника реальної можливості у порядку та строки, передбачені законодавством, реалізувати свої права на подання касаційної скарги, у поданому клопотанні не наведено.
Згідно з положеннями п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення. 
Також, суд звертає увагу, що у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього 
є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).
З урахуванням наведеного, касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 підлягає поверненню.
Відповідно до ч. 4 ст. 429 КПК, повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Керуючись ст.429 КПК, Суд
постановив:
У поновленні строку касаційного оскарження ухвали Миколаївського апеляційного суду від 25 червня 2020 року засудженому ОСОБА_4 відмовити.
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 25 червня 2020 року, із клопотанням про поновлення строку касаційного оскарження, повернути особі, яка її подала разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                         ОСОБА_3