ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" грудня 2020 р.           Справа№ 911/1132/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Андрієнка  В.В.
суддів:            Пашкіної С.А. 
          Калатай Н.Ф. 

без виклику учасників процесу

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення Господарського суду Київської області 
від 10.08.2020
у справі № 911/1132/20 (суддя Антонова В.М.)
за позовом Акціонерного товариства "Національна  акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Новий світ" міста Боярка"
про стягнення 12 902,27 грн
УСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Новий світ" міста Боярка" про стягнення з відповідача 12 902,27 грн, з яких 10 249,11 грн пені, 786,05 грн 3% річних та 1867,11 грн інфляційних втрат.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач, всупереч п. 6.1 договору № 1123/16-ТЕ-17 постачання природного газу від 21.12.2015, несвоєчасно сплатив вартість переданого природного газу за період січень - квітень 2016 року, внаслідок чого на підставі п. 8.2 договору йому було нараховано пеню, а також згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати.
Рішенням Господарського суду Київської області від 10.08.2020 у справі №911/1132/20 у задоволенні позову Акціонерного товариства "Національна  акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Новий світ" міста Боярка" про стягнення 12         902,27 грн відмовлено.
Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив з того, що  на момент ухвалення рішення є чинною імперативна норма Закону, яка передбачає списання нарахованих неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних на заборгованість за отриманий природний газ, яка виникла та була погашена до набрання чинності Законом, отже у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 12 902,27 грн, з яких 10  249,11 грн пені, 786,05 грн 3% річних та 1867,11 грн інфляційних втрат.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 10.08.2020 у справі №911/1132/20. Прийняти апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 10.08.2020 у справі №911/1132/20 та відкрити апеляційне провадження. Рішення Господарського суду Київської області від 10.08.2020 у справі №911/1132/20 скасувати. Прийняте нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до ОСББ "Новий світ" міста Боярка" щодо стягнення 12  902,27 грн - задовольнити. Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги в розмірі 3 153,00 грн покласти на відповідача у справі.
В обґрунтування своєї скарги позивач зазначав, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач є теплопостачальною або теплогенеруючою організацією. Позивач зазначав, що рішення суду першої інстанції обґрунтовано лише тим, що заборгованість по Договору була сплачена до 30.11.2016, тобто до набрання сили Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», проте сфера та суб`єктний склад указаного закону не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у справі № 911/1132/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Калатай Н.Ф., Буравльов С.І.
Перевіривши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", судом були виявлені недоліки такої скарги, а саме відсутність доказів, що підтверджують сплату судового збору в установлених Законом розмірі.
За таких обставин, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 10.08.2020 у справі №911/1132/20 залишено без руху на підставі ст. ст. 174, 260 ГПК України та надано скаржнику строк на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали.
На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3820/20 від 13.10.2020 у зв`язку з перебуванням судді Буравльова С.І., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл справи №911/1132/20.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2020 для розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у справі №911/1132/20 визначено колегію суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді Пашкіна С.А., Калатай Н.Ф. 
У подальшому після усунення скаржником недоліків, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2020 клопотання Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 10.08.2020 у справі №911/1132/20 - задоволено. Поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження у справі №911/1132/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Розгляд справи було ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Установлено Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку "Новий світ" міста Боярка" строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 263 ГПК України, учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Відповідач своїми правом не скористався, відзиву на адресу суду не направив, отже суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.    В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Як убачається з матеріалів справи, що 21.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", найменування якого на підставі постанови КМУ від 14.12.2016 № 1044 змінено на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", (постачальник) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Новий світ" міста Боярка" (споживач) було укладено договір № 1123/16-ТЕ-17 постачання природного газу (далі - договір), згідно з умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ (далі - газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору.
З метою узгодження вартості природного газу, що поставляється, та уточнення деяких умов договору, між позивачем та відповідачем було підписано додаткові угоди № 1 від 31.12.2015, № 2 від 29.01.2016 та № 3 від 31.03.2016 до договору № 1123/16-ТЕ-17 постачання природного газу від 21.12.2015.
Умовами п. 3.4. договору сторони погодили, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється  шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.
Згідно з п. 1.2 договору газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та теплопостачання гарячої води населенню.
Відповідно до п. п. 3.5, 3.6 договору (з урахування змін, внесених згідно з додатковою угодою № 3 від 31.03.2016 до договору № 1123/16-ТЕ-17 від 21.12.2015) не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, споживач зобов`язується надати постачальнику завірену копію акта наданих послуг з розподілу/транспортування природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором ГРМ/ГТС; до копії акта споживач за підписом уповноваженої особи надає інформацію стосовно детальної розбивки кількості газу, зазначеної в акті, за категоріями (в т.ч. за цим договором); підписані та скріплені печатками споживача два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу в розрахунковому місяці, його фактична ціна і вартість. Постачальник не пізніше 8-го числа повертає споживачу один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі газу, постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта.
Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору позивач поставив протягом січня - квітня 2016 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму  129907,10 грн, доказом чого є акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 за січень 2016 року на суму 54  200,61 грн, від 29.02.2016 за лютий 2016 року на суму 36  937,56 грн, від 31.03.2016 за березень на суму 35 600,73 грн, від 30.04.2016 за квітень 2016 року на суму 3 168,20 грн.
Згідно з п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Відповідно до п. 6 додаткової угоди № 3 від 31.03.2016 до договору № 1123/16-ТЕ-17 від 21.12.2015 (діє з 01.04.2016) абзац 2 п. 6.1 договору викладено у такій редакції: "Остаточний розрахунок за фактично наданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу."
Як погоджено сторонами у статті 12 договору (з урахування змін, внесених згідно з додатковою угодою № 3 від 31.03.2016 до договору № 1123/16-ТЕ-17 від 21.12.2015), договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до 31 квітня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
Судом першої інстанції було установлено, що за наданими до суду документами підтверджено, що за спожитий природний газ відповідач розрахувався перед позивачем у повному обсязі в термін до 23.09.2016, однак з порушенням строків щодо своєчасності проведення платежів.
Як убачається з матеріалів справи, позов заявлено позивачем з підстав порушення відповідачем строків оплати поставленого йому природного газу, визначених у п. 6.1 договору. 
Заявлені до стягнення пеня, інфляційні втрати та 3% річних, розраховані позивачем щодо періодів заборгованості, визначених з 15-го числа місяця, що слідує за місяцем поставки газу, в розрізі кожного місяця поставки газу окремо, за виключенням зобов`язань з поставки газу за березень та квітень 2016 року, в яких період виникнення заборгованості визначено позивачем з 26-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу згідно з п. 6 додаткової угоди № 3 від 31.03.2016 до договору № 1123/16-ТЕ-17 від 21.12.2015.
Слід зазначити, що заборгованість відповідача перед позивачем у зв`язку з неналежним виконанням ним умов договору № 1123/16-ТЕ-17 постачання природного газу від 21.12.2015 в частині проведення за нього оплати, мала місце за поставлений природний газ, який використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та теплопостачання гарячої води населенню (пункт 1.2 договору). 
Відповідач розрахувався за поставлений природний газ в повному обсязі та станом на 23.09.2016, тобто до набрання чинності Законом, тобто після 30.11.2016, заборгованості перед позивачем не мав.
Комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення визначає Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який набрав чинності 30.11.2016 та відповідно до ст. 1 якого заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 
Згідно зі ст. 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії. 
Відповідно до ч. ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, які беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.
Відповідно до п. 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.
За приписами ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Виходячи з аналізу наведених норм, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії, її застосування не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності цим Законом. Зокрема, реалізація цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. 
Як підтверджується матеріалами справи та встановлено судом першої інстанції, заборгованість за поставлений природний газ, що використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживалась населенням (п. 1.2 Договору), погашена ним у повному обсязі станом на 31.10.2016, тобто до набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", відтак, нараховані неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти на підставі ч.3 ст.7 цього Закону підлягають списанню з дня набрання чинності Законом.
За змістом ст. ст. 4, 5, 6 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" до зазначеного вище реєстру включаються вимоги саме за заборгованістю, в той час як ч. 3 ст. 7 цього Закону визначено, що на заборгованість за природний газ, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності Законом.
Таким чином, до заборгованості, яка виникла і погашена до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", не можуть застосовуватись передбачені цим Законом правила і вимоги щодо необхідності включення до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. 
Застосування норми ч. 3 ст.7 названого Закону не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої ст. ст. 1, 2, 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.
Аналогічні висновки щодо застосування ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 29.01.2018 у справі №904/10745/16, від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 14.02.2018 у справі №908/3211/16, від 22.02.18 у справі №922/4355/14, від 06.09.2018 у справі № 925/106/18, від 13.12.2018 у справі № 925/105/18, від 18.12.2018 у справі № 905/301/18, від 20.12.2018 у справі № 904/1619/18, від 22.12.2018 у справі №      904/2961/18, від 16.01.2019 у справі № 905/299/18 та ін.
Суд ураховує, оскільки відповідач є теплопостачальним та теплогенеруючим підприємством, то на відносини сторін з приводу врегулювання заборгованості, що виникла між ними на підставі договору № 1123/16-ТЕ-17 постачання природного газу від 21.12.2015, поширюється дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), який набрав чинності 30.11.2016.
З огляду на викладене, надавши оцінку наявним у справі доказам, доводам сторін, установивши, що заборгованість за договором була погашена відповідачем у строк до набрання чинності 30.11.2016 Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", тому положення ч. 3 ст. 7 цього Закону, розповсюджуються на спірні правовідносини, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний господарський суд, дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення з Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Новий світ" міста Боярка" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" пені, 3% річних та інфляційних втрат нарахованих на заборгованість за Договором постачання природного газу №1123/16-ТЕ-17 від 21.12.2015.
Отже, оскільки 3% річних, інфляційні втрати та пеня нараховані позивачем відповідачу за зобов`язаннями, що виникли, та у строк до набрання чинності вищевказаним Законом, тому у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 12 902,27 грн, з яких 10  249,11 грн пені, 786,05 грн 3% річних та 1867,11 грн інфляційних втрат.
Щодо доводів АТ "НАК "Нафтогаз України", наведених у апеляційній скарзі, про невмотивованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, слід зазначити наступне.
Європейський суд з прав людини у справах "Руїс Торіха проти Іспанії", "Суомінен проти Фінляндії", "Гірвісаарі проти Фінляндії" неодноразово наголошував на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Зміст оскаржуваного судового рішення містить підстави та нормативне обґрунтування, з яких виходив суд, дійшовши висновків про відмову у задоволенні позову, тому твердження скаржника про їх невмотивованість є безпідставними. 
Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду Київської області від 10.08.2020 у справі №911/1132/20 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні. 
Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покласти позивача.
Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.
2. Рішення  Господарського суду Київської області від 10.08.2020 у справі №911/1132/20 залишити без змін.
3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            В.В.Андрієнко 

Судді                                                                                С.А. Пашкіна

                                                                                Н.Ф. Калатай