ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа № 263/11888/16-а
адміністративне провадження № К/9901/45781/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стрелець Т.Г.,
суддів: Рибачука А.І.,  Тацій Л.В.
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу №263/11888/16-а
за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито 
за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області на постанову Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 14 березня 2017 року (суд у складі головуючого судді - Папаценко П.І.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року (суд у складі колегії: головуючого судді - Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:
1.1.          визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя неправомірними щодо не зарахування до загального трудового стажу періоду його роботи в колгоспі «Росія» Новоазовського р-ну Донецької області з 25.05.1983 року по 10.05.1994 року;
1.2.           скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя № 73 від 06.04.2016 року; 
1.3.           зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя зарахувати до загального трудового стажу період його роботи в колгоспі «Росія» Новоазовського р-ну Донецької області з 25.05.1983 року по 10.05.1994 року; 
1.4.           здійснити перерахунок призначеної позивачу пенсії з урахуванням його роботи в колгоспі «Росія» Новоазовського р-ну Донецької області з 25.05.1983 року по 10.05.1994 року та виплату пенсії з 19.02.2016 року з урахуванням отриманої пенсії (а.с. 1-3, 25, 54).
2. Позовна заява мотивована тим, що  відповідач протиправно не зарахував до загального трудового стажу період роботи позивача в колгоспі «Росія» Новоазовського р-ну Донецької області з 25.05.1983 року по 10.05.1994 року, чим порушив його право на отримання гідної пенсії.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року, адміністративний позов задоволено частково.
Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя щодо не зарахування до загального трудового стажу ОСОБА_1 періоду роботи в колгоспі «Росія» Новоазовського району Донецької області з 25.05.1983 року по 31.12.1993 року неправомірними.
Скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя № 73 від 06.04.2016 року про не зарахування до загального трудового стажу ОСОБА_1 періоду роботи в колгоспі «Росія» Новоазовського району Донецької області з 25.05.1983 року по 31.12.1993.
Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі «Росія» Новоазовського району Донецької області з 25.05.1983 року по 31.12.1993 року, здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії з урахуванням роботи в колгоспі «Росія» Новоазовського району Донецької області з 25.05.1983 року по 31.12.1993 року та виплату пенсії з 19.02.2016 року з урахуванням уже отриманої.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
4. Рішення судів мотивовані тим, що матеріалами справи повністю підтверджується факт роботи позивача в спірний період в колгоспі «Росія».

Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями, Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області звернувся до  Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
6. Касаційна скарга мотивована тим, що для підтвердження стажу роботи позивачем було надано довідки від 28.04.2016 року, видані Колективним сільськогосподарським підприємством «Росія» Новоазовського району Донецької області м. Новоазовськ. На даний час Колективне сільськогосподарське підприємство «Росія» Новоазовського району Донецької області знаходиться в населеному пункті, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження. За таких обставин врахувати надані позивачем довідки для перерахунку пенсії немає законних підстав, оскільки ці довідки згідно чинного законодавства України не є дійсними.
7. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.
8. 23 березня 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.
9. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2018 року для розгляду даної справи визначено склад колегії суддів: Анцупова Т.О. - головуючий суддя, судді: Стародуб О.П., Кравчук В.М.
10. У зв`язку із обранням до складу Великої Палати Верховного Суду судді-доповідача  Анцупової Т.О. (відповідно до рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 14, розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду призначено повторний автоматизований розподіл касаційних скарг, зокрема, касаційної скарги у справі № 263/11888/16-а. 
11. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2019 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Стрелець Т.Г., судді: Рибачук А.І., Тацій Л.В., справу передано головуючому судді.
12. Позивач заперечень на касаційну скаргу не надавав.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ
13.   ОСОБА_1 працював безперервно в колгоспі «Росія» Новоазовського району Донецької області з 25.05.1983 року по 10.05.1994 року,   а   саме: з 25.05.1983 року механізатором у бригаді № 2; 06.03.1984 року переведений в бригаду № 3 рослинництва механізатором; 24.03.1985 року переведений майстром-наладником в тракторну бригаду № 3; 01.01.1989 року затверджений помічником бригадира тракторно-польової бригади № 3; 10.05.1994 року робота зупинена у зв`язку з виходом із членів колгоспу «Росія», про що свідчать відомості трудової книжки. Наведені записи засвідчені печаткою Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» (далі за текстом КСП «Росія») (а.с. 26-27).
14. Трудова книжка позивача містить роки та кількість вироблених трудо-днів, при встановленому   річному мінімумі трудо-днів, у: 1983 році -178 трудо-днів, 1984 році - 341 трудо-днів, 1985 році - 302 трудо-днів, 1986 році - 301 трудо-днів, 1987 році - 304 трудо-днів, 1988 році 301 трудо-днів, 1989 році - 317 трудо-днів, 1990 році -311 трудо-днів, 1991 році - 306 трудо-днів, 1992 році - 308 трудо-днів, 1993 році - 306 трудо-днів. Даних про наявність трудо-днів за 1994 рік трудова книжка колгоспника не містить (а.с.26-27).
15. Запис у трудовій книжці колгоспника про зупинення роботи ОСОБА_1 у зв`язку з виходом із членів колгоспу «Росія» не містить номер та дату протоколу.
16. 19.02.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя із заявою про призначення пенсії за віком. До вказаної заяви позивачем надано: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, документи про місце проживання (реєстрації) особи, заява про призначення/перерахунок пенсії, паспорт, трудова книжка або документи про стаж (а.с. 48).
17. Протоколом   № 1334 від 22.03.2016 року ОСОБА_1 призначена пенсія за віком. Загальний стаж роботи складає 36 років 10 місяців 2 дні, з якого: робота за Списком № 1 - 6 років 2 місяці 6 днів, робота в колгоспі з 25.05.1983 року по 31.12.1993 року - 10 років 7 місяців 7 днів; загальний розмір пенсії щомісячно призначений в сумі 2460,26 грн. (а.с. 46 зворотній бік).
18. Рішенням Управлінням ПФУ в Жовтневому районі міста Маріуполя від 06.04.2016 року № 73 період роботи ОСОБА_1 в колгоспі «Росія» з 1983 року по 1993 рік не зараховано до загального страхового стажу, оскільки записи про відпрацьовані трудодні у трудовій книжці колгоспника не завірені печаткою та у запису про звільнення з колгоспу відсутній номер та дата протоколу. (а.с.39).
19. Розпорядженням № 820211 від 06.04.2016 року здійснено перерахунок пенсії через зміну надбавки; загальний стаж роботи визначений у 26 років 2 місяці 25 днів, з якого: робота за Списком № 1 - 6 років 2 місяці 6 днів; із загального стажу роботи позивача виключена його робота в колгоспі з 25.05.1983 року по 31.12. 1993 року - 10 років 7 місяців 7 днів; загальний розмір пенсії щомісячно призначений в сумі 1751,10 грн. (а.с. 52-53).
20. 06.05.2016 року позивачем до пенсійного органу надано додаткові документи: довідка про стаж та кількість вироблених трудо-днів у колгоспі «Росія» Новоазовського району за № 22 від 28.04.2016 року; історична довідка про перейменування КСП «Росія» за № 23 від 28.04.2016 року; довідка про право одного підпису у КСП «Росія» за № 24 від 28.04.2016 року.
21. Відповідно до довідки Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» № 23 від 28.04.2016 року, виданої на ім`я позивача, колгосп «Росія» Новоазовського району Донецької   області   був   реорганізований 11 лютого 1994 року в КСП «Росія» з юридичною адресою м. Новоазовськ Донецької області (а.с.50)
22. Із довідки Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» № 22 від 28.04.2016 року вбачається, що позивач дійсно перебував членом колгоспу КСП «Росія» Новоазовського району Донецької області з 25 травня 1983 року по 10 травня 1994 року. Відомості щодо трудо-днів за вказані роки в колгоспі «Росія» співпадають з даними трудової   книжки за винятком 1994 року, який містить 47 трудо-днів (а.с. 49).   
23. Листом за № 15319 від 23.05.2016 року Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя повідомило ОСОБА_1 про неможливість прийняття до розгляду при призначені пенсії наданої позивачем довідки № 22, оскільки остання видана установою, яка розташована на тимчасово непідконтрольній Україні території (а.с. 4).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
24. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
25. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
26. 8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
27. За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
28. За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.
29. Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів Верховного Суду дійшла наступних висновків.
30. Як правильно встановлено судами попередніх інстанцій, спірним питанням у даній справі є правомірність дій Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя щодо не врахування при призначенні ОСОБА_1  пенсії періоду його роботи з 25.05.1983 року по 31.12.1993 року в колгоспі «Росія».
31. Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок   страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
32. Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
33. Положенням ч.1 ст.9 Закону 1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
34. Відповідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» від 16 грудня 1993 року № 3721-XII право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
35. Стаття 4 Закону № 1058 закріплює, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
36. Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Порядок підтвердження наявного   трудового   стажу при   відсутності   трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
37. Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою   Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж   встановлюється   на підставі   інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
38. Відповідно   до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від   29 липня 1993   року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення   відповідно   до   чинного законодавства України; відомості про відкриття, на   які   видані   дипломи,   про використані винаходи   і   раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу,   переведення   на   іншу постійну роботу   або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
У п. 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні або неточні записи про період роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про період роботи.
Пунктом 17 Порядку № 637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній орган Пенсійного Фонду має право обчислити трудовий стаж на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також інших первинних документів (довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів та угод з відмітками про їх виконання, та ін.).
39. Судами попередніх інстанцій встановлено, що трудова книжка колгоспника видана ОСОБА_1 26.05.1983 року відповідальною особою колгоспу «Росія», про що свідчать підписи цієї особи та безпосередньо власника книжки, засвідчені печаткою колгоспу «Росія» (а.с. 26).
Записи трудової книжки колгоспника про роботу позивача з 25.05.1983 року по 10.05.1994 року в колгоспі «Росія» Новоазовського району Донецької області, який був реорганізований 11 лютого 1994 року в КСП «Росія», свідчить про те, що в спірний період позивач працював в колгоспі «Росія» та КСП «Росія». Наведені записи про спірний період роботи в колгоспі «Росія» та КСП «Росія» здійснені, відповідно, у 1983 році та 1994 році, засвідчені відповідними печатками колгоспу, підприємства, коли на їх території діяли органи державної влади.
Судом першої інстанції при розгляді справи було встановлено на підставі показань свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (дружина позивача), що з 1976 року по 2004 рік сім`я ОСОБА_3 проживали в с. Гусельщиково  Новоазовського району Донецької області, на одній з ними вулиці проживала сім`я ОСОБА_1. Весь час з 1983 року по 1994 рік ОСОБА_1 працював в колгоспі «Росія» Новоазовського району Донецької області, де працювали і вони.
40. Вказані обставини, на думку судів першої та апеляційної інстанцій, засвідчують трудовий стаж позивача в період з 25.05.1983 року по 10.05.1994 року в колгоспі «Росія» Новоазовського району Донецької області, оскільки відомості його трудової книжки були внесені з дотриманням діючого законодавства та підтверджуються поясненнями свідків.
Стосовно відсутності номеру та дати протоколу у записі трудової крижки колгоспника про зупинення роботи у зв`язку з виходом із членів колгоспу «Росія» суди встановили, що у матеріалах справи наявний протокол № 7 від 26.05.1994 року засідання правління КСП «Росія», завіреного печаткою КСП «Росія», який підтверджує вихід ОСОБА_1 з 10.05.1994 року із членів Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» (а.с. 59-67).
41. Таким чином колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що матеріалами справи повністю підтверджено факт роботи позивача у спірний період в колгоспі «Росія».
42. Стосовно твердження касатора про недійсність довідки від 28.04.2016 року, виданої Колективним сільськогосподарським підприємством «Росія» Новоазовського району Донецької області м. Новоазовськ, оскільки останнє знаходиться в населеному пункті, на території якого органи державної влади України не здійснюють свої повноваження, колегія суддів зазначає наступне.
Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, який набрав чинності 14 квітня 2014 року, введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».
Згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
На час розгляду цієї справи антитерористична операція в Україні не завершилась.
Згідно ст. 1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3).
Стаття 8 Конституції України встановлює, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.
Відповідно до   ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
За приписами ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій   законною   Владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні у справі «Лоізіду проти Туреччини».
Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».
Колегія суддів зазначає, що в даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через захоплення незаконними озброєними формуваннями території м. Новоазовська.
Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).
У п.54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод( далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності   до   національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право   кожної   фізичної або    юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.
Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною   відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14 та в   силу ст. 244-2 КАС України та була врахована судами першої і апеляційної інстанцій при розгляді даної справи.
Відтак, дії Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя щодо не зарахування до загального трудового стажу періоду роботи позивача в колгоспі «Росія» Новоазовського р-ну Донецької області з 25.05.1983 року по 10.05.1994 року є неправомірними та такими, що порушують право позивача на отримання пенсії у відповідному розмірі.
43. З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову.
44. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
45. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
46. Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
47. Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області - залишити без задоволення.
2. Постанову Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 14 березня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року по справі № 263/11888/16-а - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                   Т.Г.Стрелець          
Судді                                                                       А.І. Рибачук
                                                                      Л.В. Тацій