ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Головуючий суддя у першій інстанції : Сакалош В.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року	Львів	Справа № 380/2073/20 пров. № А/857/7094/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Глушка І.В., Матковської З.М.
за участю секретаря судового засідання:          Гнатик А.З.
представника апелянта:                              Паращак І.В.
позивача:                                                   ОСОБА_1 
представника позивача:                              Жерухи Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року у справі № 380/2073/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та  зобов`язання вчинити дії, - 

ВСТАНОВИВ :

12.03.2020р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною відмови в перерахунку пенсії відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Крім того, позивач просив суд, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок пенсії, починаючи з 01.11.2019р., відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі 80 % заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менше як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, із зарахуванням до пільгового стажу, який дає право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» періоди роботи за Список № 1 з 21.08.1992р. - 01.09.1995р. та з 01.10.2014р. - 30.04.2015р.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.05.2020р. позов задоволено. Суд визнав протиправною відмову Франківського відділу обслуговування громадян в м. Львові (сервісного центру) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 25.11.2019р. в перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Крім того, суд зобов`язав здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.11.2019р., відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі 80% його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менше як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, із зарахуванням до пільгового стажу, який дає право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» періоди роботи за Списком №1 з 21.08.1992р. - 01.09.1995р. та з 01.10.2014р. - 30.04.2015р.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.05.2020р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Представник апелянта Паращак І.В. в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу із підстав у ній зазначених. 

Позивач ОСОБА_1 та його представник Жеруха Р.М. в судовому засіданні просили суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. 

07.08.2019р. пенсійний орган призначив ОСОБА_1 пенсію за віком (робота за Списком №1) відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач 30.10.2019р. звернувся до Франківського відділу обслуговування громадян в м.Львові із заявою, в якій просив здійснити перерахунок пенсії з врахуванням Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

25.11.2019р. листом №4311/02.12.11 пенсійний орган відмовив ОСОБА_1 у задоволені вказаної заяви.

Зокрема, із змісту листа видно, що період роботи з 21.08.1992р. - 01.09.1995р. не врахований пенсійним органом до стажу роботи за Списком №1, який дає право на встановлення мінімального розміру пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у зв`язку з відсутністю інформації про проведення атестації робочих місць.

Період з 01.10.2014р. - 30.04.2015р.  не врахований пенсійним органом до стажу роботи за Списком №1, який дає право на встановлення мінімального розміру пенсії згідно Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», оскільки за вказаний період відсутні дані про сплату страхових внесків в системі персоніфікованого обліку Пенсійного фонду.

ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом 1 цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абз. 1 ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 визначено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992р. ( далі Порядок № 383)

Отже обов`язок проведення атестації робочих місць за умовами праці виник після 21.08.1992р.

Списки №1, 2 затверджені  постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173  застосовуються до пільгової роботи до 31.12.1991р. якщо пільгова робота продовжується після 01.01.1992 (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11.03.1994, - застосовуються Списки №1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10; якщо пільгова робота продовжується після 11.03.1994 (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16.01.2003, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені  постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162.

ст.28 Закону України «Про  загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за Списком № 1.

п.10 Порядку №383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. (далі Порядок № 637)

В ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок  підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України

п.1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто, за змістом вказаних норм, для встановлення права особи на пенсію за віком на пільгових умовах необхідним є, крім іншого, встановлення досягнення особою передбаченого законом віку, та відповідна кількість років стажу роботи, в тому числі на відповідних посадах.

При цьому, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі  довідки  підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як видно із матеріалів справи, підставою для незарахування позивачу періоду його роботи з 21.08.1992р. - 01.09.1995р. до стажу роботи позивача за Списком №1, який дає право на встановлення мінімального розміру пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» є відсутністю інформації про проведення атестації робочих місць.

Згідно записів наявних у трудовій книжці ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), в період з 02.12.1991р. - 01.09.1995р. останній працював прохідником 5 розряду та робочим 3 розряду з повним робочим днем під землею на шахті «Червоний партизан» ВО «Свердловантрацит». 

Отже, професії та посади за якими позивач працював, віднесені до Списку № 1 що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах,  оскільки останній виконував підземні роботи повний робочий день.

Тобто, позивач працював повний робочий день на підземних роботах виконував трудову функцію в особливо шкідливих для здоров`я та особливо важких умовах праці - за Списком №1, а період  роботи за вищевказаною професією, що дає право на призначення  пенсії на пільгових умовах, підтверджується записами в трудовій книжці.

Що стосується доводів  апелянта про не проведення атестації робочого місця позивача у спірний період, колегія суддів зазначає наступне.

В п.4.2 Порядку №383 видно, що результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 (далі - Порядок №442) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 №41 (далі - Методичні рекомендації).

Із змісту вищевказаних нормативно-правових актах видно, що основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

В п.4 Порядку №442 та пп.1.5 п.1 Методичних рекомендацій видно, що атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Таким чином, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1, робоче місце  за якою підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

19.02.2020р. Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19) у якій правовідносини є подібними до правовідносин у справі, що розглядається, в якій сформульовано правовий висновок. Згідно з яким особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.

Отже, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10.09.2013р. у справі №21-183а13, від 25.11.2014р. у справі №21-519а14, від 10.03.2015р. та 17.03.2015р. у справах №21-51а15, та №21-585а14, від 14.04.2015р. у справі №21-383а14, від 02.12.2015р. у справі №21-1329а15, від 10.02.2016р. у справі  №21-5432а15 та від 12.04.2016р. у справі №21-6501а15 щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Щодо доводів апелянта про відсутність даних про сплату роботодавцем страхових внесків.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач  в період з 01.10.2014р. -30.04.2015р.  працював машиністом підземних установок 2 розряду з повним робочим днем та виконував підземні роботи на шахті «Центроспілка» ДТЕК «Свердловантрацит». 

Крім того, ОСОБА_1 за вищевказаний період отримував заробітну плату з якої роботодавець здійснював відповідні нарахування.

Із змісту ст. ст. 16,17-20,24,113, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п.1 ч.2 ст.6, ст. 26 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» видно, що обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на роботодавця, який здійснював нарахування внесків та утримання  із заробітної плати працівника.

Колегія суддів вважає зазначити, що внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України працівник позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 01.11.2018р. у справі № 199/1852/15-а та у постанові від 05.12.2019р. у справі 242/2536/16-а

Щодо доводів апелянта в частині стягнення на користь позивача понесених витрат із сплати судового збору, колегія суддів вважає зазначити наступне.

ч.1 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таки чином, оскільки рішенням суду першої  інстанції позов задоволено, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, оскільки пенсійний орган у даній справі є відповідачем, як суб`єкт владних повноважень.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки пенсійний орган як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб що визначені законами та Конституцією України. Наявність у позивача 15 років стажу на підземних роботах за Списком № 1 дає право для зарахування періоду роботи  з 21.08.1992р. - 01.09.1995р. та з 01.10.2014р. -3 0.04.2015р. та перерахунку пенсії відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». 

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення  Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року у справі № 380/2073/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя                                                                                          Н.В. Бруновська

Суддя                                                                                           І.В. Глушко

Суддя                                                                                          З.М. Матковська

Постанова в повному обсязі складена 30.11.2020р.