УХВАЛА

24 грудня 2020 року 
м. Київ

Справа №  916/1239/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» (далі - АТ «ДТЕК Одеські Електромережі», скаржник)
на рішення Господарського суду Одеської області від 04.03.2020 та
постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2020
у справі № 916/1239/19
за позовом Акціонерного товариства «Одесаобленерго» (далі - АТ «Одесаобленерго», позивач)
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «БРИЗ-5» (далі -                         ОСББ «БРИЗ-5», відповідач)
про стягнення 100 900,50 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» (нове найменування АТ «Одесаобленерго») 11.12.2020 (згідно з поштовими відмітками на конверті) звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 04.03.2020 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2020 у справі №916/1239/19, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Крім того, скаржник просить суд поновити строк на касаційне оскарження судових рішень.

Вирішуючи питання щодо прийнятності касаційної скарги та наявності підстав для відкриття/відмови у відкритті касаційного провадження, дослідивши матеріали касаційної скарги АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» у контексті оскаржуваних судових рішень, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

У травні 2020 року АТ «Одесаобленерго» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ОСББ «БРИЗ-5» про стягнення вартості спожитої активної електричної енергії у розмірі 100 900,50 грн., з яких основна заборгованість - 59 267,56 грн., пеня - 26 550,25 грн., 3% річних - 2 230,98 грн., інфляційні втрати   - 12851,71 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором постачання електричної енергії від 09.02.2013 №1241 щодо своєчасної та повної оплати рахунків спожитої електричної енергії.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.03.2020 у справі №916/1239/19 у задоволенні позову АТ «Одесаобленерго» відмовлено повністю.

Суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами мотивів позову, що унеможливило встановлення фактичного споживання відповідачем обсягів електроенергії з огляду на наявність різних редакцій додатків до Договору про постачання електричної енергії (укладеного між сторонами), які, у свою чергу, є в наявності у обох сторін, та з урахуванням порядку обліку електроенергії ОСББ «БРИЗ-5», який визиває сумнів у своїй правильності.

Також, суд першої інстанції врахував, що відповідачем здійснювалась оплата електроенергії протягом періоду, заявленого позивачем, а також вчинялись дії, направлені на припинення безоблікового споживання електроенергії та фіксування обов`язків щодо оплати спожитої електроенергії у відповідності до вимог законодавства.

Місцевий господарський суд зазначив, що дії відповідача, встановлені у ході розгляду справи, свідчать про добросовісну поведінку ОСББ «БРИЗ-5», спрямовану на дотримання вимог чинного законодавства та направлену на попередження безоблікового споживання електроенергії. Проте, відповідачем, у свою чергу не доведено здійснення будь-якого реагування на звернення відповідача щодо підключення та укладення договорів з власниками приміщень ОСББ, що свідчить про недобросовісну поведінку постачальника та не може слугувати підставою для стягнення коштів з добросовісного споживача.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2020 у справі №916/1239/19 рішення Господарського суду Одеської області від 04.03.2020 залишено без змін.

Колегія суддів апеляційної інстанції погодилась з висновками суду першої інстанції та відзначила, що з наданих позивачем документів щодо обсягів фактичного споживання електричної енергії за спірний період по житловому будинку №5 не вбачається можливим встановити спожиту електричну енергію на технічні цілі, з огляду на те, що позиція АТ «Одесаобленерго» передбачає сплату відповідачем за всю електричну енергію, яка обліковується загальнобудиноковим лічильником, незважаючи на те, що в будинку є два споживача, а саме: ОСББ «БРИЗ-5» та побутові споживачі, з урахуванням нормативних та технічних витрат в мережі. А, оскільки відповідно до умов Правил користування електричною енергією для населення дві різні групи не можуть обліковуватися одним лічильником, то ОСББ «БРИЗ-5» не має розраховуватися по лічильнику, який обліковує дві різні групи споживання.

Між іншим колегією суддів відхилені посилання апелянта на судові рішення у справі №916/2182/19 з огляду на те, що спір у справі 916/2182/19 вирішувався між іншими сторонами і на підставі інших договірних відносин; та на постанову Верховного Суду від 18.12.2019 у справі 916/509/17, оскільки обставини вказаної справи та даної справи - №916/1239/19 є різними.

АТ «ДТЕК Одеські Електромережі», не погоджуючись з рішенням та постановою господарських судів, звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення. 

В обґрунтування своєї правової позиції АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» у поданій касаційній скарзі зазначає, що:
-          касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
-          справа ставить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для скаржника;
-          господарські суди при вирішенні спору не врахували рішення у справах №№916/2182/19, 916/509/17, які, на думку скаржника, мають преюдиційне значення у даній справі;
-          суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального права - статтю 714 Цивільного кодексу України, статтю 275 Господарського кодексу України, пункти 3.36, 6.23 Правил користування електричною енергією для населення; та норми процесуального права, а саме - статті 13, 74, 77, 86, 236 ГПК України.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,  частина перша статті 17 ГПК України.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України (в редакції чинній від 08.02.2020) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,  що не перевищує ста/п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 становив 1921, 00 грн. 

Предметом позову в даній справі є стягнення 100 900,50 грн., а, отже, ціна позову у справі №  916/1239/19 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ГПК України.

Касаційний господарський суд звертає увагу на те, що за такого правового регулювання можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики та обставин конкретної справи, при наявності підстав, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини третьою статті 287 ГПК України.   

Тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини третьою статті 287 ГПК України покладається на скаржника.

Такими чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії господарських справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм та наявності обставин конкретної справи, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини третьою статті 287 ГПК України.

Як уже зазначалось, серед підстав, передбачених пунктом 2 частиною третьої статті 287 ГПК України, АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» у поданій касаційній скарзі вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа ставить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для скаржника. Також скаржник вказує, що господарські суди не врахували висновки судів у справах №№916/2182/19, 916/509/17, які, на думку скаржника, мають преюдиційне значення.

Однак наведені скаржником у касаційній скарзі доводи щодо винятковості значення справи для скаржника, суспільного інтересу справи, а також преюдиційності рішень у справах №№916/2182/19, 916/509/17 у контексті оскаржуваних судових рішень у цій справі не дають поза розумними сумнівами підстав для висновку про те, касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, або наявні інші підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені частиною третьої статті 287 ГПК України.

При цьому слід відзначити, що зазначені у касаційній скарзі доводи зводяться до власного трактування ГПК України та до власного викладення обставин справи стороною по справі та оцінки доказів, які вже були оцінені судами попередніх інстанцій. Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також вирішувати питання щодо достовірності доказів, додатково перевіряти докази, що виходить за межі повноважень Верховного Суду згідно з положеннями статті 300 ГПК України.

Не є явно обґрунтованими і твердження скаржника про наявність фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо питання стягнення з відповідача вартості спожитої активної електричної енергії. 

Верховний Суд відзначає, що, визначені підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки, є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Використання оціночних чинників, як-то: «винятковість значення справи для скаржника», «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», «малозначні справи» тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Колегія суддів відзначає, що незгода із рішенням суду попередніх інстанцій не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

Посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень у справах №№916/2182/19, 916/509/17 не є достатньо переконливими, оскільки як вбачається зі змісту вказаних рішень останні ухвалені за інших, встановлених судами, обставин справи та доказів по справі, а також між іншими сторонами по справі.

Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду  даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, участь  скаржника у судовому засіданні в суді першої та апеляційної інстанцій та врахував межі, порядок та повноваження апеляційного суду щодо розгляду справи.

Таким чином, подана касаційна скарга не містить обґрунтувань, які можуть бути визнані такими, що підпадають під пункт 2 частини третьої статті 287 ГПК України, і, які надають повноваження Верховному Суду переглянути, як «суду права», дану категорію справ.

Разом з тим, Суд також враховує позицію, висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі «Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Беручи до уваги вищевказане, з огляду на принципи господарського судочинства (змагальності та диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності) колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі №916/12339/19, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

З огляду на викладене клопотання скаржника, подані у цій справі, залишаються без розгляду.

Суд звертає увагу скаржника, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись частиною п`ятою статті 12,  статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд, - 

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» на рішення Господарського суду Одеської області від 04.03.2020 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2020 у справі №916/1239/19. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                          Т. Малашенкова

Суддя                                                                                          І. Бенедисюк

Суддя                                                                                          І. Колос