ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

15 грудня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/1765/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді:           Дурасової Ю.В.,
суддів:                               Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу  Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.05.2020 (головуючий суддя Новікова І.В.)
у справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до відповідача Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району, просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №445636 від 24.01.2020 по відмові у призначенні позивачу допомоги по народженню дитини;
- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 в розмірі, що встановлений ст.12 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», тобто 41 280 грн.
Позов обґрунтовано тим, що вона є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку із окупацією міста Єнакієве Донецької області, позивач не мала змоги виїхати до підконтрольної території України до січня 2020 року. Зазначає, що 16.01.2020 вона звернулася до Управління з заявою про призначення допомоги при народженні дитини. Разом з тим, відповідачем було відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини у зв`язку із тим, що заявника не було дома з дитиною в день перевірки та дитині більше 12 місяців. Позивач вважає, що рішення відповідача є протиправним та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства України, оскільки таким рішенням порушено права дитини. Зазначає, що призначення та виплата допомоги при народженні дитини не може бути поставлена в залежність від проживання чи не проживання за місцем реєстрації. Просить задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20.05.2020 позов задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району №445636 від 24.01.2020 про відмову у призначенні ОСОБА_1 допомоги по народженню дитини. 
Зобов`язано Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку та розмірі, що встановлений статтею 12 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми». Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що на дату звернення до відповідача, так і на момент прийняття спірного рішення про відмову у призначенні допомоги на дитину, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали статус внутрішньо переміщених осіб, відповідно до довідок виданих Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району 16.01.2020. Зазначені довідки станом на дату виникнення спірних правовідносин не скасовані, а відповідно у відповідача не було підстав для відмови позивачу у реалізації її права на соціальне забезпечення у вигляді допомоги при народженні дитини.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, зазначає, що судом першої інстанції порушено норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що довідки від 16.01.2020 року №2302-5000256059 та №2302-5000256062 про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – скасовані, тому ні позивач ні її донька не є на даний час внутрішньо переміщеними особами. Також зазначає, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. При цьому ніяких виключень із цього правила ні законом на порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми – не передбачено. Зазначає, що призначення допомоги при народженні дитини після сплину 12-ти місячного строку внутрішньо перемішеним особам є порушенням діючого законодавства та зневагою до інших громадян України, які проживають на підконтрольній території, та яким було вимовлено в призначенні допомоги з вищезазначених причин.
До апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Розгляд справи здійснюється в  порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 , виданим Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місіті Києві (а.с. 19). 
16.01.2020 Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району видано ОСОБА_1 видано довідку №2302-5000256059 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, в графі зареєстроване місце проживання зазначено – АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування – АДРЕСА_2 .
Також, 16.01.2020 Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району видано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 .
16.01.2020 ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району з заявою про призначення допомоги при народженні дитини – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району від 24.01.2020 №445636 позивачці відмовлено з 01.01.2020 в призначенні виплати допомоги на підставі п.12 Порядку призначення виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою КМУ №1751 від 27.12.2001 (Допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини) та на підставі п.12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ №365 від 08.06.2016 «Деякі питання здійснення соціальних…», за результатами розгляду подання з урахування обстеження матеріально-побутових умов сім`ї щодо достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування ВПО (факт мешкання матері з дитиною за вказаною адресою в Шевченківському районі не підтверджений, оскільки зазначеної адреси не існує) (а.с.23).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Сімейного кодексу України, Законів України «Про охорону дитинства», «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», положення  Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, норми Порядку призначення виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою КМУ №1751 від 27.12.2001, норми Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ №365 від 08.06.2016 «Деякі питання здійснення виплат внутрішньо переміщеним особам».
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст.13 Закону України «Про охорону дитинства», з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та іншими законами України.
Отже, право батьків щодо одержання соціальної допомоги, що передбачена Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», закріплено і в Законі України «Про охорону дитинства». При цьому, така допомога надається з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях.
Закон України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.
В силу п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», призначаються такий вид державної допомоги сім`ям з дітьми як допомога при народженні дитини.
Допомога при народженні дитини призначається у розмірі 41280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.1 ст.12 Закону).

При цьому, частиною 1 ст.10 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» передбачено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.
Допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини (ч.1 ст.11 Закону).
Перелік документів, що подається для призначення допомоги при народження дитини є вичерпним (ч. 2, 3 ст. 11 Закону).
Водночас, допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше 12-ти місяців з дня народження дитини (ч.7 ст.11 Закону).
Матеріалами справи підтверджується, що дитина – ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому, позивач звернувся за отриманням допомоги до Управління СЗН вперше 16.01.2020, тобто вже після спливу 12 місяців від дня народження дитини.
Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що призначення допомоги при народженні дитини після сплину 12-ти місячного строку внутрішньо перемішеним особам є порушенням діючого законодавства та вважає, що це є зневагою до інших громадян України, які проживають на підконтрольній території, та яким було вимовлено в призначенні допомоги з вищезазначених причин.
З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне. 
Дійсно позивач звернулася з заявою про отримання допомоги зі сплином 12-ти місячного строку після народження дитини, однак з позиції гуманності, людяності, захисту прав дитини та верховенства права, не можна не врахувати, ту складну загальновідому життєву ситуацію, що утворилася на тимчасово непідконтрольній території України та яка завадила своєчасно позивачці звернутися з заявою про одержання допомоги при народженні дитини. Однак позивачка та її дитина є громадянами України, тому на  них розповсюджуються закони, що прийняті Україною. 
Так, судом першої інстанції встановлено, що наявні обґрунтовані підстави, які перешкоджали своєчасному зверненню за отриманням допомоги при народженні дитини, оскільки дитина ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Єнакієве Донецької області (що підтверджується свідоцтвом про народження).
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. №1085 (із змінами та доповненнями) затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого серед іншого входить і місто Єнакієве Донецької області.
Дитина – ОСОБА_2 народилася на території тимчасово непідконтрольній органам державної влади України, що безумовно встановлює певні труднощі у своєчасному отриманні державної допомоги при народженні дитини, які пов`язанні з не функціонуванням державних органів, які мають право вирішувати питання на зазначеній території, певних складнощів у пересуванні по лінії зіткнення з новонародженою дитиною, отримання статусу переміщеної особи, а також у відсутності свідоцтва про народження дитини, яке має юридичну силу на підконтрольній території України.
Колегія судів апеляційної інстанції бере до уваги, що Свідоцтво про народження дитини, встановленого на території України зразка, позивачем було отримано лише у грудні 2019 року, водночас, надання такого свідоцтва є обов`язковим при зверненні за державною допомогою, в силу положень Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми». 
В свою чергу, за отриманням допомоги позивач звернулася у січні 2020 року, тобто через місяць після отримання свідоцтва про народження дитини встановленого зразка.
Зазначені обставини дають підстави для висновку, що з метою захисту прав дитини, позивач має правові підстави для реалізації права на допомогу при народженні дитини, однак відповідач, не в повному обсязі дослідив обставини, які не дали можливості позивачці реалізувати таке право протягом 12-ти місяців після народження дитини.  
Відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Пунктом 10 Порядку призначення виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою КМУ №1751 від 27.12.2001 передбачено, що допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання. Вказана норма кореспондується з частиною 1 ст.13 Закону України «Про охорону дитинства» (з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях держава надає батькам соціальну допомогу). 
На думку колегії суддів апеляційної інстанції, ненадання соціальної допомоги при народження дитини перешкоджає праву дитини виховуватися в належних матеріальних умовах. 
Отже, допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №591/610/16-а, від 2 жовтня 2018 року у справі №495/3711/17, від 20.11.2018 у справі №226/317/17, від 24 квітня 2019 року у справі №462/431/17, від 07 квітня 2020 року у справі №226/450/17.
Обставина, з якої позивач несвоєчасно звернулася до УСЗН відбулось з поважних підстав, а саме: тривале проведення АТО/ООС на території Донецької та Луганської областей України.
Також колегія суддів апеляційної інстанції вважає недоречним зазначення відповідача, що надання позивачці допомоги після сплину 12-ти місяців є зневагою до інших громадян України, які проживають на підконтрольній території, та яким було вимовлено в призначенні допомоги з вищезазначених причин.
З цього приводу слід зазначити, що державні органи мають діяти послідовно і в якомога вигідніший спосіб для захисту інтересів дитини (людини), що і є, по суті, утвердженим в нашій державі, принципом верховенства права (ст. 3, ст. 8 Конституції України).
Щодо посилання відповідача на пункт 12 постанови КМУ від 08.06.2016 №365 під час прийняття рішення про відмову у призначенні допомоги на дитину, колегія суддів апеляційної інстанції також погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час вирішення питання про призначення допомоги на дитину відповідач зобов`язаний був в першу чергу керуватися положеннями Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», який має вищу юридичну силу  у порівнянні з підзаконним нормативним актом (постанова Кабінету Міністрів України).
В даному випадку, ані Закон України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», ані Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1751 від 27.12.2001, не ставлять питання призначення допомоги по народженню дитини в залежність від перебування заявника за зареєстрованим місцем проживання/перебування.
Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Позивач та її дитина є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання (перебування).
Оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач отримала допомогу на дитину в іншому органі соціального захисту населення на території України, зокрема, за місцем свого поточного фактичного проживання, то колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для прийняття аргументів, що зазначені в апеляційній скарзі.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
Враховуючи те, що на дату звернення до відповідача, та на момент прийняття відповідачем рішення про відмову у призначенні допомоги на дитину, ОСОБА_1 та її дитина, ОСОБА_2 , мали статус внутрішньо переміщених осіб, відповідно до довідок виданих Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району 16.01.2020, тому відповідач безпідставно відмовив наданні соціальної допомоги при надходженні дитини.
Так, зазначені довідки станом на дату виникнення спірних правовідносин скасовані не були, тому у відповідача були відсутні правові підстави для відмови позивачу у реалізації її права на соціальне забезпечення у вигляді допомоги при народженні дитини.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.
З огляду на результати розгляду справи, характер спірних відносин судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.    241-245,    250,    315,    316,    321,    322        КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.05.2020 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови виготовлено 21.12.2020.
   
Головуючий   суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова