Номер провадження: 22-ц/813/4173/20 
Номер справи місцевого суду: 509/1394/19
Головуючий у першій інстанції Козирський Є. С.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,
За участю секретаря судового засідання: Ткачука В.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 травня 2019 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, 65045м.Одеса. вул. Преображенська, 44, про встановлення факту народження на території України

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив суд встановити факт народження ОСОБА_2 в с. Червоний Яр Любашівського району Одеської області. 
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 травня 2019 року заяву  ОСОБА_1  – задоволено. 
Встановлено факт народження ОСОБА_2 в селі Червоний Яр, Любашівського району, Одеської області 05.11.1895 року.
       Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області подало до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 травня 2019 року , ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 – залишити без розгляду.
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання, призначене на 08.10.2020 року,  сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).   Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено, що заявник, з метою одержання дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне місце проживання звернувся до ВГІРФО Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області із заявою щодо надання дозволу на імміграцію в Україну як особа, що має право на набуття громадянства України за територіальним походженням.
Згідно з листом ГУ ДМС в Одеській області від 25.02.2019р. заявнику повідомлено про відмову для проставляння відмітки «видано посвідку на постійне проживання» мотивуючи тим, що надані заявником документи не підтверджують факт народження дідуся на території України. Також, даним листом повідомлено, що для позитивного вирішення цього питання необхідно надати свідоцтво про народження дідуся або рішення суду.
З метою отримання довідки про народження дідуся, ОСОБА_2 , заявником було здійснено запит до Державного архіву Одеської області, на що останній своїм листом №668 від 29.04.2009 року повідомив, що метричні книги про народження у с. Червоний Яр Любашівського району Одеської області за 1895 рік не поступали, не збереглися у зв`язку з війною 1941-1945рр., тому видати довідку про народження ОСОБА_2 не вбачається можливим.
Відповіддю на запит СПРФО Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області від 17.04.2009 року Новокарбівською сільською радою листом №97-02-12 від 29.04.2009 року підтверджено факт народження ОСОБА_2 в селі Червоний Яр, Любашівського району Одеської області ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що заяву про встановлення факту, який має для заявника юридичне значення, а саме: народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Червноий Яр, Любашівського району Одеської області слід задовольнити, оскільки цей факт підтверджується вищезазначеним листом Новокарбівської сільської ради №97-02-12 від 29.04.2009 року.
Однак, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне. 
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 ст.293 ЦПК України).
Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч.3 ст.294 ЦПК України).
У рішенні суду про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт (ч.1 ст.319 ЦПК України).
Рішення суду повинно обґрунтовуватись на всебічно перевірених доказах, які підтверджують заявлені вимоги.
Як вбачається з матеріалів справи, заявником ОСОБА_1 не представлено до суду жодних доказів, які б підтверджували факт народження діда заявника - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України .
 Верховним Судом України судам роз`яснено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 
1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;
2) для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні;
3) встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право;
4) заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
5) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
При цьому суд звертає увагу, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.77ч.ч.1,2, ст.78ч.2, ст.79ч.1, ст.80ч.ч.1,2ЦПК України).
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст. 95 ч.1 ЦПК України).
Суд першої інстанції в рішенні суду послався на Лист Новокабрівської сільської ради №97-02-12 від 29.04.2009 року, як доказ на підтвердження заявлених вимог (а.с.6).
Однак, колегія суддів вважає цей Лист сільської радиненалежним доказом, оскільки він є вторинним документом та видається на підставі первинних документів , які дійсно засвідчують факт народження та реєстрації особи. При цьому, в зазначеному листі відсутні будь-які підстави , чи то посилання на будь-які документи, підтверджуючі факт народження    ОСОБА_2 в селі Червоний Яр, Любашівського району Одеської області 05.11.1895 року.
Будь-яких інших доказів на підтвердження зазначеного факту матеріали справи, також, не містять.
Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів прийшла до переконання про відсутність достатніх та належно допустимих доказів на підтвердження факту народження ОСОБА_2  на території України, а самев селі Червоний Яр, Любашівського району Одеської області 05.11.1895 року.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими та заслуговують на увагу суду. 
Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації"   зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України" ) і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»   (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Також, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції» , національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.
Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України - суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України).
Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно із ч.2 п.2 ст. 141 ЦПК України - судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
При подачі апеляційної скарги, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області оплатило 576,30 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням №26051 від 12.07.2019 року (а.с.49) , а тому цю суму слід стягнути з ОСОБА_1 на користь управління.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області – задовольнити частково. 
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 травня 2019 року - скасувати.
Прийняти постанову. 
В задоволенні заяви ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, 65045м.Одеса. вул. Преображенська, 44, про встановлення факту народження на території України – відмовити. 
Стягнути із ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на користь Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - 576 (п`ятсот сімдесят шість) гривень 30 копійок сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  
Повний текст судового рішення складено 19.10.2020 року. 

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                 О.С. Комлева

                                                                С.М. Сегеда