ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 жовтня 2020 року           справа №200/1646/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Блохіна А.А., суддів: Сіваченка І.В., Ястребової Л.В., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участю позивача ОСОБА_1 , представників відповідача Волкової К.В., Кожем`яки М.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Донецької обласної державної адміністрації  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року у справі  № 200/1646/20-а (головуючий І інстанції Аканов О.О., текст рішення складено у приміщенні суду за адресою: вул. Добровольського, 1, м. Слов`янськ Донецької області) за позовом   ОСОБА_1  до  Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, що приймали участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС Міністерства соціальної політики України,  Донецької обласної державної адміністрації,  Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи про визнання протиправним та скасування рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оформлене протоколом № 12 від 12.09.2019 в частині про направлення документів на розгляд Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, що приймали участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС Міністерства соціальної політики України, Донецької обласної державної адміністрації,  Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи про визнання протиправним та скасування рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оформлене протоколом № 12 від 12.09.2019 в частині про направлення документів на розгляд Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що після звернення працівників управління соціального захисту населення Лиманської міської ради, нею були надані необхідні документи, які були надіслані на розгляд Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобальської катастрофи, розташованої у м.Краматорськ Донеької області, а звідти до Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до рішення якої позивачу не підтверджено факт виконання робіт у зоні відчуження. Цим же рішенням встановлено, що посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1) серія НОМЕР_1 від 06.10.1992, підлягає вилученню, про що листом вищезазначеного управління повідомлено позивачу.
 Вважає, що прийняті рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оформлене протоколом №12 від 12.09.2019 та рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оформлене протоколом №8 від 21.11.2019 у зв`язку з тим, що у наданих документах відсутні дні виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження є незаконним та підлягають скасуванню, оскільки відповідачами при прийнятті рішення безпідставно не враховано документи, які навпаки підтверджують правомірність отримання позивачем статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та знаходження в зоні відчуження, що надавало підстави для отримання відповідного статусу, а саме листа №11-23/113 від 04.09.1996 «Про статус учасника ліквідації насілдків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до якого 29.08.1996 Комісія при Мінчорнобилі України прийняла вмотивоване рішення про визнання ОСОБА_1 учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, який приймав участь у роботах начальником КДВ тресту «Донбасшляхбуд» у зоні відчуження з 18.07.1986 по 25.07.1986», відповідно до витягу з протоколу №151 від 29.08.1996 року, наказу «Про відрядження» від 16.07.1986 №64, згідно з яком позивача відряджено до м.Києва до підприємства «Укрбуд», а потім направлено у с.Зелений Мис, звідки для складання кошторисної документації кожного дня протягом строку перебування у відрядженні позивачем здійснювались виїзди на ділянку між с.Куповате та с.Черевач. Інформація щодо виконання підприємством будівельних робіт у якості субпідрядника поблизу зазначених населених пунктів відображена у документах діючих на той час органів державної влади, зокрема у доповідній записці Державної приймальної комісії з прийняття в експлуатацію закінченої будівництвом/реконструкцією автомобільної дороги Зелений Мис-Чорнобиль від 29.08.1986 року. Видане позивачу посвідчення від 17.07.1986 №95 містить необхідні відмітки про вибуття у відрядження, прибуття в пункти призначення та вибуття з них. Зазначила, що оскільки дорога належить до особливого типу об`єктів будівництва - лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури, відмітка про день прибуття або вибуття з відрядження була прив`язана до населеного пункту с.Зелений Мис, з якого щоденно здійснювались виїзди на ділянку між с.Куповате та с.Черевач автодороги Зелений Мис- Чорнобиль, що знаходиться у зоні відчуження Чорнобильської катастрофи. Вважає підтвердження виконання робіт в зоні відчуження з 18 по 25 червня 1986 року оплату праці всім працівникам тресту «Донбасшляхбуд» у двократному розмірі, що підтверджується довідкою 16/08-93 №01/586. Також зазначила, що в довідці медико-соціальної (експертної) комісії вказано, що причиною інвалідності 2 групи є профзахворювання, яке пов`язане з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року у справі  № 200/1646/20-а позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано  рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зафіксоване у протоколі №12 від 12.09.2019, в частині про направлення документів на розгляд Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у зв`язку з тим, що у наданих документах відсутні дні виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження осіб за списком: 127 ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано  рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, при Міністерстві соціальної політики України про відсутність підстав  для підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_1 про не підтвердження  факту виконання робіт у зоні відчуження та вилучення з повідомленням місцевих органів  виконавчої  та місцевого самоврядування посвідчення, яке оформлено протоколом від 21 листопада 2019мроку № 8. Зобов`язано Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи прийняти рішення про видачу ОСОБА_1 посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році” (категорії 1) серії А синього кольору.  В іншій частині позовних вимог відмовлено.
         Відповідач - Донецька обласна державна адміністрація з зазначеним рішенням суду не погодився в частині відмови у задоволенні позовних вимог та подав апеляційну скаргу в якій послався на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що чинне законодавство передбачає, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є періоди роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджується відповідними документами. Селище Зелений Мис (Страхолісся) не відноситься до зони відчуження, а тому для встановлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС немає законних підстав. Зазначили, що позивачем не доведено, які саме його права порушені Донецькою обласною державною адміністрацією, а тому вважають зазначені позивачем вимоги передчасними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Судом не враховано, що лист від 04.09.1994 року №11-23/113 не надавався на розгляд  Регіональної  комісії і тому рішення приймалось без урахування зазначеного листа.
       В письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанцій залишити без змін.
       Представники позивача у судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, проти чого заперечував позивач, наголошуючи на законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції.
        Суд, заслухав суддю – доповідача, пояснення представників сторін, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційних скарг та відзивів на них, встановив наступне.
ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_2 , виданого Ленінським РВ УМВС України у місті Донецьку 17 липня 1998 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 07.07.2016 року №1442031799 та пенсіонером згідно пенсійного посвідчення НОМЕР_4 , виданим 08.05.2007 року.
Згідно пенсійного посвідчення вид пенсії позивача по інвалідності 2 групи.
Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Вказане посвідчення перереєстроване.
Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 06.10.1992 та вкладки № НОМЕР_5 від 30 вересня 1997 з позначкою дійсна безстроково,  позивач є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС.
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 2-18 АД №232287 позивач є інвалідом другої групи, захворювання пов`язане з роботами на ЛПА на ЧАЕС безстроково.
Наказом №64 від 16.07.86 треста «Донбасшляхбуд» «Про відрядження» для складання сметної документації на будівництво дороги Зелений Мис-Чорнобиль відряджено в .мКиїв начальника кошторисно-договірного відділу треста ОСОБА_1 строком на 10 днів з 17 по 26 липня т.р.
Згідно п.10 наказу керуючого трестом по будівництву та реконструкції автомобільних доріг «Донбасшляхбуд» від 25.07.86 №1 робітникам апарату треста та підрозділів, які виїжджають у відрядження для надання допомоги з організації і перевірці робіт, встановлено додаткову оплату в розмірі 100% до основного окладу  за час перебування в зонах небезпеки і в зоні особливого контролю.
Згідно довідки 16/08-93 №01/586 ОСОБА_1 відряджено в Зелений Мис, Чорнобиль на будівництво автомобільної дороги Зелений Мис-Чорнобиль для складання кошторисної документації строком з 18 по 25 липня 1986 року. Оплата проведена в двократному розмірі.
Згідно витягу з протоколу №151 засідання комісії при Мінчорнобилі по вирішенню спірних питань, пов`язаних з визначенням статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 29 серпня 1996 вирішено на підставі наданих документів визнати ОСОБА_1 учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії, який приймав участь у роботах начальником КДВ тресту «Донбасшляхбуд» у зоні відчуження з 18.07.1986 по 25.07.1986 року.
Згідно посвідчення про відрядження, виданого на підставі наказу (розпорядження) №64 від 16 липня 1986 ОСОБА_1 відряджено до м.Київ.
Згідно відміток на посвідченні позивач;  вибула з Донецьк 17 липня 1986 прибула до Києва 18 липня 1986; вибула з Києва 18 липня 1986, прибула до Зелений Мис  18 липня 1986; вибула з Зелений Мис 25 липня 1986, прибула до Донецьк 26 липня 1986 року.
Згідно трудової книжки позивача НОМЕР_6 позивач з 18.07.1986 по 25.07.1986 приймала участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 30 кілометровій зоні (нак.№64 від 16.07.89).
Відповідно до акту про нещасний випадок на виробництві  позивач відряджено у відповідності до наказу №64 від 16.07.86 на будівництво автомобільної дороги Зелений Мис-Чорнобиль строком на 10 днів з 17 по 26 липня 1986 року.
Експертним висновком Донецького регіональної міжвідомчої експртної ради №10 від 22 січня 1991 встановлено захворювання, яке пов`язане з ЛПА на ЧАЕС.
Згідно витягу з протоколу 12 Регіональною комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 12.09.2019 направлено документи на розгляд Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України, в зв`язку з тим, що  у наданих документах відсутні дні виїзду на об`єкти або в населенні пункти зони відчуження ОСОБА_1 .
Згідно витягу з протоколу №8 від 21.11.2019 Комісією зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України вирішено про відсутність підстав для підтвердження статусу учасника наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_1 в зв`язку з не підтвердженням факту виконання робіт у зоні відчуження. Посвідчення підлягає вилученню з повідомленням місцевих органів виконавчої влади та місцевого самоврядування.
Листом управління соціального захисту населення Лиманської міської ради від 10.01.2020 №06/22-0044 позивачу повідомлено про прийняття спірного рішення, запропоновано надати до управління посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. Роз`яснено право оскарження рішення у встановленому законом порядку.
         Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.
Частиною першою  статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України  передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини другої  статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України  у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач фактично не погоджується із позбавленням його статусу учасника наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, а спірні відносини між сторонами справи виникли у зв`язку із прийняттям   Регіональною комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, рішення, оформленого протоколом №12 від 12.09.2019 про направлення документів у зв`язку з тим, що у наданих документах відсутні дні виїзду на об`єкти або в населенні пункти зони відчуження, та рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України рішення, оформленого протоколом №8 від 21 листопада 2019, про непідтвердження факту виконання робіт позивача у зоні відчуження та вилучення у нього посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Відтак, правовій оцінці підлягає саме вказані вище рішення суб`єктів владних повноважень, а саме Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України.
 Пунктом 1 Положення про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженим  наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 17 травня 2006 року №187  та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 травня 2006 року за №626/12500, визначено, що Комісія зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (далі - Комісія) - це постійно діючий колегіальний орган, що створюється при Міністерстві праці та соціальної політики України (далі - Мінпраці України) для розгляду спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
  Основними принципами діяльності Комісії є: законність; колегіальність; повнота розгляду наданих документів та інших підтвердних матеріалів; обґрунтованість прийнятих рішень; незалежність членів Комісії (недопущення втручання в діяльність Комісії фізичних та юридичних осіб, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування); компетентність членів Комісії.
  Підпунктом 3.2 пункту 3, підпунктом 4.2 пункту 4, підпунктами 5.1, 5.3 та 5.4 пункту 5 вказаного Положення передбачено, що одним із завдань Комісії є перевірка правильності видачі посвідчень постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи. Комісія зобов`язана при визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС керуватися критеріями, визначеними Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року N 51  (із змінами). Рішення Комісії приймаються колегіально і є обов`язковими для виконання Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями щодо визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і видачі відповідного посвідчення або його вилучення як такого, що видане безпідставно. Рішення Комісії оформляється протоколом, що підписується головою та секретарем Комісії. Комісія розглядає спірні питання громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за поданням Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Рішення Комісії може бути оскаржено в установленому законодавством порядку.
  Аналогічного змісту норми визначено і у Положенні про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженим  наказом Міністерства соціальної політики України 26 грудня 2018 року №1945  та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 січня 2019 року за №52/33023.
 Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає    Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII  (далі - Закон №796-XII).
 Відповідно до  статті 9 Закону №796-XII  особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Статтею 10 Закону №796-XII  визначено осіб, які належать до учасників    ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Статтею 14 Закону №796-ХІІ  визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, для встановлення пільг і компенсацій.
Відповідно до положень частини першої  статті 14 Закону №796-ХІІ  для встановлення пільг і компенсацій визначаються 4-ри категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
 До 1-ої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесені учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС особи з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.
Згідно частини першої та четвертої  статті 15 Закону №796-ХІІ  підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Відповідно до частини першої  статті 65 Закону №796-ХІІ  учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.
Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи було врегульовано Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51  (далі - Порядок №51 в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3).
Відповідно до пункту 2 Порядку №51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими  Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.
Пунктом 10 Порядку №51 передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС видача посвідчень провадиться обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).
Аналогічного змісту норми наведені й у Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженому  постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 р. №551  (чинна з 25 липня 2018 року, далі - Порядок № 551).
Так, згідно пункту 11 Порядку №551 посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів, зокрема,    довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби); довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку.
З обставин справи вбачається, що до висновків про направлення документів на розгляд до Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідач - Регіональна комісія з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи  дійшов в зв`язку з тим, що у наданих документах відсутні дні виїзду на об`єкти або в населенні пункти зони відчуження.
Комісія зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства Соціальної політики України дійшла висновку про те, що не підтверджено факту виконання робіт у зоні відчуження.
 Проте з таким рішенням Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України погодитись не можна, оскільки таке прийнято без урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.
 Відповідно до наказу №64 від 16.07.86 треста «Донбасшляхбуд» «Про відрядження» для складання сметної документації на будівництво дороги Зелений Мис -Чорнобиль позивача відряджено в м.Київ строком на 10 днів з 17 по 26 липня т.р.
Згідно наказу керуючого трестом по будівництву та реконструкції автомобільних доріг «Донбасшляхбуд» від 25.07.86 №1 позивачу встановлено додаткову оплату в розмірі 100% до основного окладу  за час перебування в зонах небезпеки і в зоні особливого контролю.
Згідно довідки 16/08-93 №01/586 позивача відряджено в Зелений Мис, Чорнобиль на будівництво автомобільної дороги Зелений Мис-Чорнобиль для складання кошторисної документації строком з 18 по 25 липня 1986 року. Оплата проведена в двократному розмірі.
Згідно посвідчення про відрядження, виданого на підставі наказу (розпорядження) №64 від 16 липня 1986 ОСОБА_1 відряджено до м.Київ.
Згідно відміток на посвідченні позивач; вибула з Донецьк 17 липня, 1986 прибула до Києва 18 липня 1986; вибула з Києва 18 липня 1986, прибула до Зелений Мис  18 липня 1986;вибула з Зелений Мис 25 липня 1986, прибула до Донецьк 26 липня 1986 року.
Згідно трудової книжки позивача НОМЕР_6 позивач з 18.07.1986 по 25.07.1986 приймала участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 30 кілометровій зоні.
Зазначені вище документи згідно пункту 10 Порядку №551 є підставами для видачі посвідчень учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до якого посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі, зокрема посвідчення про відрядження в зону відчуження; довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту). 
Що стосується посилання відповідачів на те, що с.Страхолісся (Зелений Мис) не відноситься до зони відчуження, суд зазначає наступне.
Відповідно до листа Української державної корпорації по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних доріг «Укравтодор» від 04.09.96  №11-23/113 у відповідності з постановою колишнього ЦК КПУ та Ради Міністрів УРСР від 10.06.86 №213-0012 Міншляху УРСР доручено в червні-серпні 1986 провести реконструкцію, а фактично нову побудову автодороги Зелений Мис-Чорнобиль, протяжністю 38 км, трест «Донбасшляхбуд» здійснював будівництво дільниці автодороги від с.Куповате до с.Черевач, які розташовані в 30-кілометровій зоні, де оплата праці, як в зоні особливого контролю була встановлена урядом в двократному розмірі.
  При цьому суд звертає увагу на те, що згідно переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року №106 "Про організацію виконання Постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію Законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" місто Чорнобиль та с.Черевач Чорнобильського району Київської області відносяться до зони відчуження.
 Згідно частини першої  статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України  розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
 Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України  визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
 Відповідно до  статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України  належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
 Згідно  статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України  суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за  законом  мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
 Відповідно до частини першої та другої  статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
 Згідно частин першої - третьої  статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України  суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
 Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок    цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено те, що він виконував роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження (що фактично і ставилось під сумнів відповідачем), що відповідно до положень статті  10, пункту 2 частини першої статті  14 Закону №796-ХІІ  є підставами для визначення особі, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, категорії 1.
  При цьому, на переконання суду, відомості в наданих позивачем документах, не спростовують факт участі позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження.
  Відповідно до частини першої  статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України  суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
  Частиною другою  статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України  визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
  Відповідно до  статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”  суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
   Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі “Ковач проти України”, п. 59 рішення у справі “Мельниченко проти України”, п.50 рішення у справі “Чуйкіна проти України” тощо).
   Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані        Конституцією України         та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.
   Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації: 1.Здійснення будь-якого передбаченого        законом  права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою. 2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1”.
   Варто зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).
   У справі “Тлімменос проти Греції” (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об`єктивного та розумного виправдання. Однак, це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об`єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.
   Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на позицію відповідача, доцільно зазначити, що дискримінація у правовідносинах, які є предметом даного судового розгляду, може проявлятись у тому, що за наявності у позивача протягом тривалого часу статусу    учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, суб`єкт владних повноважень при оцінці документів віддав перевагу тим, в яких містяться відомості, що не дають безумовних підстав для підтвердження вказаного вище статусу, над тими документами, в яких міститься інформація, що дає правові підстави для висновку про законність наданого раніше позивачу статусу учасника ліквідації    наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії.
 Відповідач - Комісія зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України, заперечуючи проти задоволення даного позову, не зазначив обґрунтованих    мотивів прийняття рішення, оформленого протоколом №8 від 21 листопада 2019 року, й не обґрунтував чому при прийнятті такого ним було віддано перевагу відомостям, що зазначені в довідках згаданих позивачем, сукупний аналіз яких дає підстави для висновку, що позивач     виконував роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження, що є підставою для надання йому статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, а тому таке рішення яке оформлене протоколом №8 від 21 листопада 2019 року підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Щодо вимог позивача про визнання протиправним та скасування рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оформлене протоколом №12 від 12.09.2019 в частині про направлення документів на розгляд Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у зв`язку з тим, що у наданих документах відсутні дні виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження осіб за списком: 127 ОСОБА_1 та зобов`язання Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи підтвердити статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, категорії 1, про що прийняти відповідне рішення; зобов`язання Обласну державну адміністрацію видати на підставі рішення Регіональної комісії з визначенням статусу осіб, яі постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19_році” (категорія 1) серія А синього кольору, суд зазначає наступне.
Розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 21.08.2018 р. №1026/5-18 на виконання абзацу 3,4 пункту 7 вищевказаної Постанови № 551 затверджено Положення про Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до пунктів 1, 4 зазначеного Положення, комісія з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є постійно діючим колегіальним органом Донецької обласної державної адміністрації, який утворюється розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації з метою вирішення питань щодо визначення статусу осіб, в тому числі учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Основними завданнями Регіональної комісії є: аналіз та розгляд документів, які відповідно до Порядку видачі посвідчень є підставою для видачі посвідчень; розгляд питань щодо встановлення (підтвердження) статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлення факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії, прийняття рішення щодо видачі (відмови у видачі, вилучення) відповідних посвідчень згідно з нормами Порядку.
Суд зазначає, що Регіональною комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи при отриманні від позивача документів, було прийнято рішення щодо направлення документів позивача на розгляд Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України було здійснено аналіз та розгляд документів, відповідно до Порядку видачі посвідчень в зв`язку з виявленням в наданих документах відсутності довідки про дні виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження.
Суд зазначає, що п.11 Порядку №551 передбачено, що посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною 2 ст.9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог статті 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись статтями 195, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецької обласної державної адміністрації  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року у справі  № 200/1646/20-а – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року у справі  № 200/1646/20-а – залишити без змін.
Повний текст постанови складений та підписаний 16 жовтня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтєю 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач:                                                                      А.А. Блохін 

Судді:                                                                                          І.В. Сіваченко

                                                                                          Л.В. Ястребова