ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 804/2638/17
адміністративне провадження № К/9901/22709/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів: Губської О.А., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянувши у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу                        за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито                за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року (суд у складі головуючого судді - Конєвої С.О.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2017 року (колегія суддів у складі головуючого судді - Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С.Ю.)

I.          СУТЬ СПОРУ 
1.          У квітні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області (далі-відповідач, ТУ ДСА в Дніпропетровській області), в якому просив:
- визнати протиправними дії ТУ ДСА в Дніпропетровській області щодо надання йому невірної довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання №Б-с-136 від 31 січня 2017 року;
- зобов`язати відповідача надати йому довідку про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з мінімальної заробітної плати в розмірі 3200 грн., встановленої  Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік».

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
2.           ОСОБА_1 з квітня 1990 року по 31 грудня 2010 року працював на посаді судді та голови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.
3.          У зв`язку з виходом у відставку позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі, встановленому частиною третьою статті 138 Закону України від 07 липня 2010 року № N 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», що відповідає 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, розмір якого залежав від розміру мінімальної заробітної плати посадового окладу працюючого судді місцевого суду. На грудень 2016 року грошове утримання  працюючого судді дорівнювало 16000 грн.
4.          04 січня 2017 року позивач звернувся до ТУ ДСА у Дніпропетровській області із заявою про надання йому довідки про розмір заробітної плати працюючого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська на січень 2017 року з метою перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання у зв`язку із встановленням Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 року» з 01 січня 2017 року мінімальної заробітної плати на рівні 3200 грн.
5.          ТУ ДСА у Дніпропетровській області видало позивачу довідку №Б-с-136 від 31 січня 2017 року, згідно з якою посадовий оклад судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська станом на 01 січня 2017 року визначений у розмірі 16000 грн. 
6.          Позивач не погодився з таким розміром заробітної плати для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та оскаржив дії відповідача до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
7.          Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2017 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.
7.1.          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про правомірність надання відповідачем ОСОБА_1 довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій посадовий оклад судді визначено у розмірі 16000 грн., оскільки, враховуючи вимоги пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 6 грудня 2016 року N 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01 січня 2017 року, передбачено, що до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі 1600 грн.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ)
8. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, позивач звернувся із касаційною скаргою до суду касаційної інстанції, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення, прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
9.          У касаційній скарзі позивач вказав, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата на 2017 рік встановлена в розмірі 3200 грн в місяць, отже, його довічне грошове утримання з                     1 січня 2017 року повинно бути перераховано, виходячи з мінімальної заробітної плати у розмірі 3200 грн. 
10.          На думку позивача, Законом України від 6 грудня 2016 року N 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» не внесено змін до законодавчих актів в частині регулювання розміру суддівської винагороди суддів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, а також в частині регулювання розміру довічного грошового утримання суддів у відставці, тобто відсутні законодавчі підстави враховувати пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 6 грудня 2016 року N 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».
11.          Позивач наголосив, що відповідач, без будь-яких правових підстав, перебравши на себе функції законодавчого органу, зазначив, що мінімальна заробітна плата повинна застосовуватись в розмірі 1600 грн, а не встановлена Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» в розмірі 3200 грн. в місяць як це зазначено в Законі України «Про судоустрій і статус суддів», що порушує гарантоване державою право позивача на належне матеріальне забезпечення судді у відставці.
12.          ТУ ДСА в Дніпропетровській області подано заперечення на касаційну скаргу позивача, в яких відповідач просив у задоволенні скарги відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
13.          Відповідач наголосив, що отримання нових розмірів суддівської винагороди суддям буде здійснюватися лише після успішного проходження ними кваліфікаційного оцінювання, яке позивач не проходив.

V. ДЖЕРЕЛА ПРАВА 
14          Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
15          Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
16          . Відповідно до частини четвертої статті 142 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон 1402-VIII) у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
17          Надання довідки про суддівську винагороду для обчислення (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці передбачене Розділом III. "Документи, необхідні для призначення (перерахунку) щомісячного довічного утримання" Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1.
18          Частинами першою, другою, третьою статті 135 Закон №1402-VIII (в редакції до 01 січня 2017 року) визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) 30 мінімальних заробітних плат - судді місцевого суду; 2) 50 мінімальних заробітних плат - судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду; 3) 75 мінімальних заробітних плат - судді Верховного Суду.
19          . Законом №1774-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, зокрема, частину третю статті 135 Закону №1402-VIIІ було викладено в такій редакції: базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року».
20          . Відповідно до статей 7, 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 01 січня 2017 року становив 1600 грн, а розмір мінімальної заробітної плати - 3200 грн.
21           Пунктом 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII (положення якого діяли на час існування спірних правовідносин) було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом (тобто Законом №1402-VIII), мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 рік, № 41-45, сторінка 529; 2015 рік, № 18-20, сторінка 132 з наступними змінами).
22.Пункт 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII передбачав, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 рік, № 41-45, сторінка 529; 2015 рік, № 18-20, сторінка 132 з наступними змінами).
23          . Згідно з частиною першою статті 133 Закону №2453-VI (у редакції                                  Закону №192-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
24          . Як зазначалось раніше, частиною третьою статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIІІ було визначено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.
25          . 06 грудня 2016 року був прийнятий Закон №1774-VIII, що набрав чинності 1 січня 2017 року.
26          . Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів і заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.
27          . Згідно з пунктом 9 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
28.          08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року N460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон N 460-IX).
29.          Касаційна скарга подана позивачем до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у лютому 2018 року. 
30.          Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 460-IX, касаційний розгляд справи буде здійснюватися в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
31.          Керуючись частинами першою, другою статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
32.          Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України (в редакції до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
33.          Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень визначаються статтею 242 КАС (в редакції до 08 лютого 2020 року) України, відповідно до якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
34.          Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
35.          Спірні правовідносини в цій справі виникли щодо правильності розрахунку управлінням ДСА суддівської винагороди судді районного суду, починаючи з 01 січня 2017 року, для видачі позивачу довідки для обчислення щомісячного довічного грошового утримання.
36.          Як установлено судами попередніх інстанцій, позивач є суддею у відставці, призначений на цю посаду та звільнений з неї до набрання чинності Законом                    №1402-VIII, кваліфікаційне оцінювання відповідно до вимог законодавства не проходив.
37.          Також встановлено, що позивачу, було надано довідку про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зазначенням окладу 16000,00 грн, яка нараховувалась відповідно до статті 133 Закону №2453-VІ з урахуванням приписів пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII.
38.          Позивач стверджує, що розмір суддівської винагороди визначено у                                    Законі №2453-VI, який є спеціальним нормативним актом для цих правовідносин, тож застосування положень іншого закону, який до того ж звужує обсяг гарантій суддівської незалежності, є порушенням норм статті 130 Конституції України. Тобто, позивач вважає, що суддівську винагороду мали б нараховувати з розрахунку мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», тобто 3200 грн.
39.           Законом №1774-VIII вносилися зміни до низки законодавчих актів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
40.          Отже, таким приписом законодавець заборонив застосовувати розмір мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, у тому числі й суддів.
41.          Водночас пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII законодавець передбачив, що до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня відповідного календарного року.
42.          З прийняттям Закону №1774-VIII в Україні було змінено підхід щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини не лише при визначенні посадових окладів, а й щодо розрахунку всіх виплат, де раніше застосовувалася як розрахункова величина мінімальна заробітна плата.
43.          Аналіз такого правового регулювання дав підстави зробити висновок про те, що законодавець, по-перше, заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати; по-друге, чітко передбачив, що для визначення посадових окладів усіх суддів застосовується розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установлений на 1 січня відповідного календарного року.
44.          Положеннями частини першої статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року N108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон N108/95-ВР) передбачено, що держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.
45.          За такого правового регулювання спірних правовідносин, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про те, що в межах здійснення державного регулювання оплати праці, передбаченого статтею 8 Закон N108/95-ВР, прийнято Закон №1774-VIIІ, яким установлено особливі умови визначення посадових окладів працівників, а саме - шляхом застосування як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб замість мінімальної заробітної плати.
46.          Перехід на нову розрахункову величину - неоподатковуваний мінімум доходів громадян замість мінімальної заробітної плати фактично не погіршив рівня суддівської винагороди для суддів, що її отримували за Законом №2453-VI. 
47.          Отже, розмір суддівської винагороди має обчислюватися із застосуванням як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб замість мінімальної заробітної плати, оскільки Закон №1774-VIII, який передбачає такий порядок розрахунків, прийнятий у часі пізніше від Законів №2453-VI та №1402-VIII, і фактично такий перехід на іншу розрахункову величину не призвів до зменшення розміру суддівської винагороди у грошовому виразі, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції в своєму оскаржуваному рішенні.
48.          За таких обставин, відсутні підстави стверджувати про наявність негативного впливу на рівень матеріального забезпечення позивача, таким врегулюванням законодавець не порушив гарантії суддів щодо розміру суддівської винагороди, позаяк для визначення окладу судді підлягає застосуванню розмір мінімальної заробітної плати, який не є меншим від того, що застосовувався раніше до такого врегулювання.
49.          Ураховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що відповідач не мав правових підстав для видачі ОСОБА_1 довідки про розмір заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, у іншому розмірі, який не передбачений Законами України №1402-VIII, №2453-VI.
50          Колегія суддів враховує раніше сформовані правові позиції Верховного Суду як суду касаційної інстанції щодо практики застосування наведених законодавчих норм при визначенні суддівської винагороди (постанови Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 805/2364/17-а, від 20 вересня 2018 року у справі № 804/2622/17, від 24 жовтня 2018 року у справі № 812/227/18, від 24 жовтня 2018 року у справі № 826/12077/17, від 24 жовтня 2018 року у справі № 812/227/18, від 24 жовтня 2018 року у справі № 826/12077/17, від 10 липня 2019 року у справі № 820/3217/17, від 30 липня 2019 року у справах № 820/1850/17, № 820/1852/17, від 09 серпня 2019 року у справі №826/9404/17, від 04 березня 2020 року у справі №809/1684/17 та від 14 грудня 2020 року у справі № 640/22027/18).
51Вказана правова позиція також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в рішенні від 11 березня 2020 року за результатами розгляду зразкової справи Пз/9901/17/19 (№200/9195/19-а), яка постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 листопада 2020 року залишена без змін.
52.а такого правового регулювання, предмета і підстави позову в даному адміністративному спорі, Верховний Суд встановив, що суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов до обґрунтованого та законного висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
53. ші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди позивача із правовою оцінкою судами попередніх інстанцій обставин справи.
54. Здно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
55          Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
56          На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскарженого рішення судів попередніх інстанцій відсутні.
57          Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
58          Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ
59          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2017 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                          О.В. Калашнікова

                                                                                                    О.А. Губська

                                                                                          Ж.М. Мельник-Томенко