ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/9711/17          Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
          Колеснікова І.С.

ПОСТАНОВА
Іменем України

20 жовтня 2020 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді                  Сорочка Є.О.,
суддів                   Коротких А.Ю., 
                  Федотова І.В.,
за участю секретаря с/з                   Грисюк Г.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Київській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» про стягнення податкового боргу,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про стягнення податкового боргу в сумі 22 220 935,11 грн. з розрахункових рахунків (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 10.06.2019. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року позов задоволено.
Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, сума податкового боргу зменшена на підставі податкової вимоги від 28.11.2018 №9307-17 та становить 18 939 293,50 грн. Сума 22 220 935,11 грн. заявлена позивачем до стягнення на підставі податкової вимоги, яка вважається відкликаною в силу закону. Відповідач перебуває в стадії припинення і у визначений законом строк позивачем не було заявлено відповідачу будь-яких кредиторських вимог щодо спірної суми податкового боргу, відповідно, вимоги позивача про стягнення спірної суми податкового боргу вважаються погашеними, тому позов не підлягає задоволенню.
Головне управління ДПС у Київській області у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед» (далі - ТОВ «Діамед»), ідентифікаційний код 21526737, місцезнаходження: 07852, Київська область, Бородянський район, село Микуличі, вул. Центральна, будинок 2, літера Б, зареєстроване як юридична особа 30.09.1993, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено 22.09.2004 запис №10691200000000745. Станом на час розгляду справи в Єдиному державному реєстрі відсутні дані про перебування юридичної особи - ТОВ «Діамед» в процесі припинення.
ТОВ «Діамед» самостійно визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість шляхом подання до контролюючого органу податкових декларацій з податку на додану вартість за травень 2017 року на суму 836,00 грн., за квітень 2017 року на суму 11647,00 грн., за березень 2017 року на суму 27422,00 грн.
ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на підставі акта перевірки від 05.09.2014 №993/26-54-22-01-10/21526737 винесено податкові повідомлення-рішення: 
- від 01.10.2014 №0010902201, яким ТОВ «Діамед» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 9 327 365,00 грн., в тому числі 6218243,00 грн. за основним платежем та 3109122,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); 
- від 01.10.2014 №0010912201, яким ТОВ «Діамед» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 9 637 067,00 грн., в тому числі 6424711,00 грн. за основним платежем та 3212356,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.07.2015, залишеною в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017 у справі №826/4564/15 (набрало законної сили 28.02.2017), відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «Діамед» про скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 01.10.2014 №0010902201, №0010912201. Постановою Верховного Суду від 11.09.2018 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.07.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017 залишено без змін.
Головним управлінням ДФС у Київській області у зв`язку з несплатою відповідачем узгодженого грошового зобов`язання сформовано податкову вимогу від 28.04.2017 №9307-17 на суму 22 230 261,11 грн., яка складається з сум:
- код бюджетної класифікації 11010100 - 510,00 грн. (з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати);
- код бюджетної класифікації 11021000 - 10 757 085,98 грн. (з податку на прибуток приватних підприємств);
- код бюджетної класифікації 14010100 - 11 472 665,13 грн. (з податку на додану вартість).
Податкову вимогу від 28.04.2017 №9307-17 отримано відповідачем 23.05.2017, про що свідчить розписка про отримання на корінці вказаної податкової вимоги.
У подальшому, Головним управлінням ДФС у Київській області сформовано податкову вимогу від 28.11.2018 №9307-17 на суму 18 939 293,50 грн., яка складається з сум:
- код бюджетної класифікації 11010100 - 510,00 грн. (з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати);
- код бюджетної класифікації 11021000 - 9 302 017,12 грн. (з податку на прибуток приватних підприємств);
- код бюджетної класифікації 14010100 - 9 636 766,41 грн. (з податку на додану вартість).
Позов мотивовано наявністю у ТОВ «Діамед» податкового боргу з податку на додану вартість та податку на прибуток приватних підприємств, який виник у зв`язку з несплатою відповідачем самостійно узгодженого та визначеного контролюючим органом податкового зобов`язання із вказаних податків на загальну суму 22 220 935,11 грн., який підлягає стягненню.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про наявність у ТОВ «Діамед» непогашеного податкового боргу в розмірі 22 220 935,11 грн., в тому числі,           11 463 849,13 грн. з податку на додану вартість та 10 757 085,98 грн. з податку на прибуток приватних підприємств, та наявність відповідної правової підстави для стягнення зазначеної суми податкового боргу, а саме, факт вручення відповідачу податкової вимоги від 28.04.2017 №9307-17, яка не втратила своєї правової дії та з моменту вручення якої до моменту звернення контролюючого органу до суду з даним позовом минуло 60 календарних днів, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо наявності правових підстав для стягнення з розрахункових рахунків ТОВ «Діамед» податкового боргу в розмірі 22220935,11 грн.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (в чинній редакції на час виникнення спірних відносин).
Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України визначено, зокрема, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Згідно пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, в разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
З урахуванням зазначених норм та встановлених вище обставин справи, є узгодженими податкові зобов`язання:
-  з податку на додану вартість за травень 2017 року на суму 836,00 грн., за квітень 2017 року на суму 11647,00 грн., за березень 2017 року на суму 27422,00 грн., - на підставі поданих відповідачем декларацій з податку на додану вартість;
- з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 9327365,00 грн. та з податку на додану вартість у розмірі 9637067,00 грн., - на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.07.2015 (набрала законної сили 28.02.2017), залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017 та постановою Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №826/4564/15 щодо оскарження податкових повідомлень-рішень ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 01.10.2014 №0010902201, №0010912201. 
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, в разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Пунктом 7 Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 30.06.2017 №610, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.07.2017 за №902/30770, встановлено, що податкова вимога вважається належним чином врученою платнику податків (крім фізичних осіб), якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові (абзац перший).
Як вже було зазначено, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що контролюючим органом сформовано податкову вимогу від 28.04.2017 №9307-17 на суму 22230261,11 грн., яку вручено представнику відповідача 23.05.2017.
Відповідно до статті 60 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення (підпункт 60.1.1. пункту 60.1); контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу (підпункт 60.1.2. пункту 60.1); контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі (підпункт 60.1.3. пункту 60.1); рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі (підпункт 60.1.4. пункту 60.1); рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі (підпункт 60.1.1. пункту 60.1).
Таким чином, оскільки контролюючим органом сформовано, а відповідачем отримано податкову вимогу від 28.11.2018 №9307-17 на суму 18 939 293,50 грн., тобто зі зменшенням суми грошового зобов`язання раніше визначеного в податковій вимозі від 28.04.2017 №9307-17 на суму 22230261,11 грн., в силу підпункту 60.1.3. пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України, вимога від 28.04.2017 №9307-17 на суму 22230261,11 грн. вважається відкликаною.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкова вимога від 28.04.2017 №9307-17 не втратила своєї правової дії, однак таких висновок не призвів до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів зазначає, що зменшення контролюючим органом сум податкових зобов`язань відповідача, зокрема по кожному податку окремо відслідковується згідно кодів бюджетної класифікації у податкових вимогах від 28.11.2018 №9307-17 та від 28.04.2017 №9307-17.
При цьому, колегія суддів наголошує, що ст. 60 Податкового кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав за наявності яких податкова вимога вважається відкликаною. Положення вказаної статті не містять такої підстави відкликанння як помилково винесена.
Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано позивачем як суб`єктом владних повноважень, рішення про скасування податкової вимоги від 28.11.2018 №9307-17 контролюючим органом не приймалось, податкова вимога у судовому порядку не скасовувалась.           Отже, податкова вимога від 28.11.2018 №9307-17 є чинною. Разом з тим, така обставина не впливає на правильність вирішення даної справи виходячи з наступного.
Відповідно до п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
З системного аналізу зазначених норм права, колегія суддів прийшла до висновку, що після отримання ТОВ «Діамед» податкової вимоги від 28.11.2018 №9307-17, у разі встановлення контролюючим органом у подальшому, що сума податкового боргу є більшою, а борг не погашено, у контролюючого органу не виникає обов`язку щодо повторного направлення податкової вимоги з корегуванням суми. Тобто, у разі фактичного зменшення податкового зобов`язання шляхом винесення нової податкової вимоги, у тому числі як помилково винесеної, контролюючий орган не позбавлений можливості визначити належну суму боргу (збільшену) у подальшому, без надсилання нової податкової вимоги.
Також, відповідно до постанови від 04.12.2018 у справі №806/4015/15 (78425969) Верховний Суд дійшов правового висновку про відсутність обов`язку в контролюючого органу направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу. Тобто, в разі коли після направлення платнику податків податкової вимоги сума його податкового боргу збільшується, податкова вимога на збільшену суму податкового боргу не направляється. Податковим законодавством не передбачено необхідності повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі зміни (крім зменшення до нуля) суми його податкового боргу. 
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Згідно приписів пункту 95.2 статті 95 Податкового кодексу України  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.
Колегія суддів зазначає, що положення пункту 95.2 статті 95 Податкового кодексу України не вставлять в залежність стягнення коштів з боржника від надіслання платнику податків нової податкової вимоги, зокрема у разі фактичного збільшення боргу. Норма містить вимогу щодо надіслання платнику податкової вимоги. У даному випадку контролюючим органом обов`язок щодо надіслання податкової вимоги виконано.
Згідно пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Як вбачається з матеріалів справи, сума заборгованості відповідача складається в тому числі з нарахованої пені на заборгованість, яка є узгодженою та не погашеною, та в цілому становить суму 22220935,11 грн. Правомірність нарахування пені відповідачем не оскаржується, не заперечується і наявність узгодженої заборгованості. 
Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з запиту до Міністерства юстиції України щодо відомостей про юридичну особу ТОВ «Діамед» (доданого скаржником до апеляційної скарги), ТОВ «Діамед» на час розгляду справи не перебуває у стані припинення.
Зважаючи на підтвердження наявності у ТОВ «Діамед» непогашеного податкового боргу в розмірі 22 220 935,11 грн., а з моменту вручення податкової вимоги до моменту звернення контролюючого органу до суду з даним позовом минуло 60 календарних днів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з розрахункових рахунків ТОВ «Діамед» вказаного податкового боргу.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 310, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя          Є.О. Сорочко

Суддя          А.Ю. Коротких

Суддя          І.В. Федотов 

Повний текст постанови складений 21.10.2020.