ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року	Львів	Справа № 500/2822/20 пров. № А/857/13729/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Іщук Л. П.,
суддів – Носа С. П., Онишкевича Т. В.,
за участю секретаря судового засідання – Цар М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Тернопільської міської ради на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року, ухвалене головуючим суддею Баб`юком П. М. у м. Тернополі, у справі за адміністративним позовом Тернопільської міської ради до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про скасування постанови,

                                                        ВСТАНОВИВ:

28.09.2020 Тернопільська міська рада звернулася в суд з адміністративним позовом до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якому просить скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про відкриття виконавчого провадження від 14.09.2020 у виконавчому провадженні ВП 62995581.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що Тернопільська міська рада вчиняє ряд визначених законом дій спрямованих на добровільне виконання судового рішення у справі № 500/642/20 та розпочала процедуру підготовки відповідного проекту рішення про надання дозволу на складання проекту землеустрою. Виконання згаданого судового рішення можливе лише Тернопільською міською радою, а державний виконавець не може без участі боржника в примусовому порядку виконати таке рішення, що виключає підстави для стягнення виконавчого збору оскаржуваною постановою як плати за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документа.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Тернопільська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано, що питання надання дозволу на складення проекту землеустрою розглядається на пленарному засіданні сесії, дата якого невідома, що унеможливлює виконання рішення суду протягом 10 робочих днів. Зазначає, що ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 у справі № 500/642/20 відстрочено виконання рішення суду до закінчення наступної сесії Тернопільської міської ради. Крім цього, вказує, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження винесена державним виконавцем із порушенням строку, що є додатковою підставою для її скасування як незаконної.
В судове засідання з розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 у справі №500/642/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2020, визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської міської ради від 07.02.2020 №7/46/67 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 (гр. Гук А.Б. та інші)» та зобов`язано Тернопільську міську раду на своєму черговому засіданні розглянути звернення про надання дозволу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на розроблення проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проєктів землеустрою.
25.08.2020 Тернопільським окружним адміністративним судом на виконання вказаного судового рішення у справі №500/642/20 видано виконавчий лист, стягувачем у якому вказано ОСОБА_5 , а боржником - Тернопільську міську раду.
За заявою стягувача ОСОБА_5 з метою примусового виконання виконавчого листа у справі № 500/642/20 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Дубчак М. З. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.09.2020 ВП №62995581, якою надано боржнику - Тернопільській міській раді строк у 10 робочих днів для виконання рішення суду та стягнуто виконавчий збір у розмірі 20000 грн.
Вважаючи постанову відповідача протиправною, Тернопільська міська рада звернулася до суду з адміністративним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.09.2020 ВП №62995581 старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) діяв правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, відтак оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження скасуванню не підлягає.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусовому виконанню підлягають, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з статтею 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі також - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно з частиною шостою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Як встановлено з матеріалів справи, оскаржувана постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження винесена на підставі заяви стягувача ОСОБА_5 , містить усі необхідні реквізити, інформацію про стягнення з боржника виконавчого збору та щодо необхідності виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів, що відповідає вимогам статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що недотримання державним виконавцем строку винесення постанови про відкриття виконавчого провадження не є підставою для скасування цієї постанови, оскільки така прийнята з дотриманням процедури, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», що відповідає частині п`ятій статті 13 цього Закону.
Що стосується доводів скаржника про безпідставність стягнення з нього виконавчого збору оскаржуваною постановою у ВП № 62995581, слід зазначити, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, тобто факт відкриття виконавчого провадження є достатнім підтвердженням того, що виконавець уживає належних заходів для виконання рішення. 
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 20.02.2019 у справі № 712/5014/17, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку жодних передбачених Законом України «Про виконавче провадження» підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження на час винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження не встановлено, як і відсутні відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку.
Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними покликання скаржника на те, що ним вживаються заходи, спрямовані на виконання судового рішення в добровільному порядку, та необхідність певного періоду часу для його виконання з огляду на визначену процедуру надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки у встановлений законом строк для добровільного виконання рішення, підтвердження повного його виконання позивачем не надано, відтак, державним виконавцем правомірно розпочато примусове виконання виконавчого документа та стягнуто виконавчий збір.
Що стосується покликання позивача на відстрочення судом виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 у справі № 500/642/20 з 30.09.2020 до закінчення наступної сесії Тернопільської міської ради, слід зазначити, що відстрочка виконання рішення суду є підставою для зупинення виконання судового рішення та жодним чином не впливає на правомірність постанови про відкриття виконавчого провадження, винесення якої передує в часі відповідній ухвалі суду.
З огляду на встановлені в цій справі обставини і правове регулювання спірних відносин, правильним є висновок суду першої інстанції, що державний виконавець, приймаючи спірну постанову, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України.
Також апеляційний суд не бере до уваги покликання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №2540/3203/18, оскільки вона не містить правової позиції щодо застосування норм права у правовідносинах, що є подібними до тих, які є у даній справі, так як стосувалася моменту виникнення спірних правовідносин ще в 2015 році.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Враховуючи результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.
Керуючись статтями 287, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,

                                                      П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Тернопільської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 500/2822/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 02.12.2020