ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" вересня 2020 р.           Справа№ 910/18419/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мартюк  А.І.
суддів:            Буравльова  С.І. 
          Зубець  Л.П. 
 
при секретарі          Гуцал О.В.
за участю представників
від позивача: не з`явились 
від відповідача: Тищенко А.В. (довіреність №131 від 16.10.2019 року)

розглянувши у відкритому судовому 
засіданні апеляційну 
скаргу          Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАРТ-Н"
на рішення          Господарського суду міста Києва від 08.07.2020р.
у справі          № 910/18419/19 (суддя Лиськов М.О.) 
за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАРТ-Н"
до                    Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"
про                    визнання Кредитного Договору недійсним 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СТАРТ-Н" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання недійсним Кредитного Договору №4С16093Г від 26.10.2016.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач, як недобросовісна сторона оспорюваного правочину, навмисно, з метою виконання трансформації (реструктуризації) кредитного портфеля ПАТ КБ "Приватбанк", ініційованої Національним банком України, ввів в оману позивача про існування у Банку договорів, укладених для забезпечення права вимоги за кредитними зобов`язаннями Боржників у розмірі, що суттєво перевищує розмір заборгованості за кредитом, та спонукав позивача до укладення з відповідачем пов`язаних між собою Кредитного Договору №4С16093Г від 26.10.2016 та договорів поруки. Відсутність документів, що підтверджують наявність забезпечення зобов`язань боржників у вигляді цінних для позивача активів має істотне значення при укладанні кредитного договору та договорів поруки, в тому числі й оспорюваного, та підтверджують факт омани позивача, адже якщо б позивач на момент укладення правочинів знав про відсутність даних забезпечень, він не укладав би таких правочинів. За таких обставин, позивач просить суд визнати договір поруки недійсним на підставі статі 230 Цивільного кодексу України. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 року у справі № 910/18419/19 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАРТ-Н" до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про визнання недійсним кредитного договору - відмовлено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "СТАРТ-Н" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 року у справі № 910/18419/19 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Також Товариство з обмеженою відповідальністю "СТАРТ-Н" просить поновити строк на апеляційне оскарження.  
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2020 апеляційну скаргу, Товариство з обмеженою відповідальністю "СТАРТ-Н" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Мартюк А.І., судді Алданова С.О., Зубець Л.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2020 року задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 року у справі № 910/18419/19 та поновлено зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАРТ-Н" та розгляд справи призначено на 23.09.2020 року.
14.09.2020 року через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 року у справі № 910/18419/19 без змін.
Розпорядження №09.1-08/3242/20 Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 р., у зв`язку з перебуванням судді Алданової С.О. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/18419/19.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 р апеляційну скаргу у справі №910/18419/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Буравльов С.І., Зубець Л.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2020 року прийняти справу №910/18419/19 до провадження колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Буравльов С.І., Зубець Л.П. та розгляд справи №910/18419/19  призначено на 23.09.2020 р. 
14.09.2020р. року через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про перенесення судового засідання на іншу дату, у зв`язку з тим що представник позивача буде брати участь в іншому судовому засіданні у приміщенні Господарського суду Миколаївської області.
Колегія суддів ухвалила відмовити позивачу у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на наступне.
У випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.
Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п`ятою статті 56 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов`язаних з ним трудовими відносинами. Водночас, неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.
Водночас, як вбачається із матеріалів справи, представники позивача жодного разу не брали участі в судових засіданнях в суді першої інстанції. 
Крім того, колегія судді зазначає, що ухвала Північного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження та призначення розгляду справи на 23.09.2020р. була прийнята 18.08.2020р., а ухвала Господарського суду Миколаївської області про відкладення розгляду справи на 23.09.2020р. у справі № 915/2275/19 була прийнята 20.08.2020р., тобто представник позивача був обізнаний про розгляд справи № 910/18419/19 у Північному апеляційному господарському суді раніше, та міг забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п`ятою статті 56 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов`язаних з ним трудовими відносинами.
Зважаючи на те, що неявка представників позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, враховуючи предмет спору, подані докази, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами без участі представників позивача.
23.09.2020р. представники позивача у судове засідання не з`явились. 
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодекс) України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача.
Представник відповідача у поясненнях наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справ; правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства колегія встановила таке.
26.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Старт-Н" (позичальник) та Публічними акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (банк) укладено кредитний договір №4С16093Г, згідно якого товариство "Старт-Н" отримало кошти у розмірі 4 600 000 000,00 грн.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Старт-Н" та ПАТ КБ Приватбанк" укладено договори поруки в забезпечення виконання таких осіб перед КБ Приватбанк":
- договір поруки №4Д12355/П від 26.10.2016 р. в забезпечення виконання зобов`язання ТОВ "Донмас" (надалі "попередній боржник", "старий боржник") за кредитними договорами ТОВ "Донмас" №4Д12355И від 10.12.2012р., №4М13105И від 19.06.2013 р. (надалі "первісний ккредитний договір" "кредитний договір старого боржника"),
- договір поруки №4К15088/П від 26.10.2016 р. в забезпечення виконання зобов`язання ТОВ "Капітал Ойл" (надалі "попередній боржник", "старий боржник") за кредитним договором ТОВ "Капітал Ойл" №4К15088И від 17.12.2015 р. (надалі "первісний кредитний договір" "кредитний договір старого боржника"),
- договір поруки №4М14377И/П від 26.10.2016 р. в забезпечення виконання зобов`язання ТОВ "Магнат Груп" (надалі "попередній боржник", "старий боржник") за кредитним договором ТОВ "Магнат Груп" №4М14377И від 15.12.2014 р. (надалі "первісний кредитний договір" "кредитний договір старого боржника"),
- договір Поруки №4М15101И/П від 26.10.2016 р. в забезпечення виконання зобов`язання ТОВ "Максі В" (надалі "попередній боржник", "старий боржник") за кредитним договором ТОВ "Максі В" №4М15101И від 18.12.2015 р. (надалі "первісний Кредитний договір" "кредитний Договір старого боржника"),
- договір поруки №4М15105И/П від 26.10.2016р. в забезпечення виконання зобов`язання ТОВ "Масбен" (надалі "попередній боржник", "старий боржник") за кредитним договором ТОВ "Масбен" №4М15105И від 25.12.2015 р. (надалі "первісний кредитний договір" "кредитний договір старого боржника"),
- договір поруки №4012401И/П від 26.10.2016р. в забезпечення виконання зобов`язання ТОВ "Ост- Торг" (надалі "попередній боржник", "старий боржник") за кредитним договором ТОВ "Ост-Торг" №4012401И від 26.12.2012 р. (надалі "первісний кредитний договір" "кредитний договір старого боржника"),
- договір поруки №4С15084И/П від 26.10.2016 р. в забезпечення виконання зобов`язання ТОВ "Сегмент Ойл" (надалі "попередній боржник", "старий боржник") за кредитним договором ТОВ "Сегмент Ойл" №4С15084И від 16.12.2015 р. (надалі "первісний кредитний договір" "кредитний договір старого боржника"),
- договір поруки №4Т15114И/П від 26.10.2016 р. в забезпечення виконання зобов`язання TOB "Т-Альфа" (надалі "попередній боржник", "старий боржник") за кредитним договором ТОВ "Т-Альфа" №4Т15114И від 16.12.2015 р. (надалі "первісний кредитний договір" "кредитний договір старого боржника"),
- договір поруки №4Ш15112И/П від 26.10.2016 р. в забезпечення виконання зобов`язання ТОВ "Шкодер-С" (надалі "попередній боржник", "старий боржник") за кредитним договором ТОВ "Шкодер- С" №4Ш15112И від 16.12.2015 р. (надалі "первісний кредитний договір" "кредитний договір старого боржника").
Позивач стверджує, що кредитний договір №4С16093Г від 26.10.2016 року укладено з порушенням чинного законодавства, зокрема таким, що вчинений під впливом введення в оману, що відповідно вказаний договір є недійсним на підставі ст. 230 Цивільного кодексу України.
Як зазначено позивачем, протягом 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "Старт-Н" здійснювало господарську діяльність із реалізації паливо-мастильних матеріалів на території м. Миколаєва та Миколаївської області. В операційному управлінні товариства перебували 34 авто-заправні станції. Наявна мережа автозаправних станції охоплювала всю територію Миколаївської області, у тому числі в найбільших містах регіону. Товариство мало численні господарські зв`язки із різними організаціями та установами. Товариством відкрито рахунки у публічному акціонерному товаристві КБ "Приватбанк", у тому числі рахунки для заробітної плати працівників.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, Товариство з обмеженою відповідальністю "Старт-Н", ПАТ КБ "Приватбанк" володіючи повною фінансовою інформацією про товариство, усвідомлюючи високі економічні показники діяльності товариства, висунув позивачу пропозицію, щодо можливості участі ТОВ "Старт-Н" у процедурі "трансформації" кредитного портфеля ПАТ КБ "Приватбанк". Така процедура, зі слів співробітників Банку, була ініційована Національним Банком України. Так, відповідно до рішення Правління Національного банку України від 05.10.16 №323/БТ, ПАТ КБ "Приватбанк" зобов`язано розробити план реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля.
При цьому, за твердженнями позивача, ПАТ КБ "Приватбанк" наголошував на тому, що кредитні зобов`язання попередніх боржників забезпеченні ліквідними активами, у тому числі корпоративними правами, товаром в обороті, цінними паперами та інше. Про ліквідність забезпечення зобов`язань боржників також свідчили дані окремої фінансової звітності за Міжнародними стандартами фінансової звітності та звіт незалежного аудитора 31.12.2015 (ТОВ АФ "Прайсвортерхаускуперс (аудит)". Пізніше, такі дані були підтверджені окремою фінансовою звітністю та звітом незалежного аудитора 31.12.2016 (ТОВ "Ернст енд Янг аудиторські послуги"), які були розміщені на вебсайті ПАТ КБ "Приватбанк". 
Таким чином, дії позивача із отримання кредитних коштів по кредитному договору №4С16093Г від 26.10.2016 року були направлені на залучення таких коштів для погашення зобов`язань боржників банку в рамках реалізації зазначеного плану "трансформації" кредитного портфелю Банку, ініційованого НБУ.
На виконання такого плану представники ПАТ "КБ Приватбанк" та компанії позивача погодили відкриття відновлювальної кредитної лінії шляхом укладення кредитного договору, у зв`язку з чим між позивачем та банком 26.10.2016 р. укладено кредитний договір №4С16093Г, та договори поруки: №4Д12355/П від 26.10.2016 р., №4К15088/П від 26.10.2016 р., №4М14377И/П від 26.10.2016 р., №4М15101И/П від 26.10.2016 р., №4М15105И/П від 26.10.2016р., №4О12401И/П від 26.10.2016р., №4С15084И/П від 26.10.2016 р., №4Т15114И/П від 26.10.2016 р., №4Ш15112И/П від 26.10.2016 р.
Як стверджує позивач, обов`язковою умовою на якій наполягало товариство було набуття ТОВ "Старт-Н" права власності на активи, що забезпечували зобов`язання "старих" боржників перед банком.
Так, на виконання вищезазначених домовленостей згідно плану "трансформації" 26.10.2016 між Банком та ТОВ "Старт-Н" було укладено договори поруки від 26.10.2016.
За твердженнями позивача, ТОВ "Старт-Н", як поручитель, виконав зобов`язання:
- ТОВ "Донмас" "старий" боржник", за кредитним договором ТОВ "Донмас" №4Д12355И від 10.12.2012р., сплативши 638 858 115,38 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2276 від 28.10.2016р.; кредитним договором ТОВ "Донмас" №4М13105И від 19.06.2013 р., сплативши 32 112 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №2277 від 28.10.2016 р.;
- ТОВ "Капітал Ойл" "старий" боржник", за кредитним договором ТОВ "Капітал Ойл" №4К15088И від 17.12.2015р., сплативши 680 679 643,98 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2278 від 28.10.2016р.,
- ТОВ "Магнат Груп" "старий" боржник", за кредитним договором ТОВ "Магнат Груп" №4М14377И від 15.12.2014 р., сплативши 44 556 415,94 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2279 від 28.10.2016р.;
- ТОВ "Максі В" "старий" боржник", за кредитним договором ТОВ "Максі В" №4М15101И від 18.12.2015 р. сплативши 1 124 986 094,44 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2280 від 28.10.2016р.;
- ТОВ "Масбен" "старий" боржник", за кредитним договором ТОВ "Масбен" №4М15105И від 25.12.2015 р., сплативши 886 261 270,1 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2281 від 28.10.2016 р.;
- ТОВ "Ост-Торг" "старий" боржник", за кредитним договором ТОВ "Ост-Торг" №4012401И від 26.12.2012 р., сплативши 162 992 721,72 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2282 від 28.10.2016р.;
ТОВ "Сегмент Ойл" "старий" боржник", за кредитним договором ТОВ "Сегмент Ойл" №4С15084И від 16.12.2015р., сплативши 629 459 764,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2283 від 28.10.2016р.;
ТОВ "T-Альфа" "старий" боржник", за кредитним договором ТОВ "T-Альфа" №4Т15114И від 16.12.2015р., сплативши 111 595 555,43 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2284 від 28.10.2016р.,
ТОВ "Шкодер-С" "старий" боржник", за кредитним договором ТОВ "Шкодер-С" №4Ш15112И від 16.12.2015р., сплативши 123 718 376,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2285 від 28.10.2016р.
Загальна сума з повернення кредитів та сплати відсотків за користування кредитами боржників, яка була погашена товариством з обмеженою відповідальністю "Старт-Н" перед ПАТ КБ "Приватбанк" за вищевказаними договорами поруки становить 4 435 219 957,42 грн.
Після завершення процесу переоформлення боргів боржників перед Банком, Рішенням Національного банку України від 18.12.2016 № 498-р. ПАТ КБ "Приватбанк" визнано неплатоспроможним, у результаті чого, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2016 № 961 "Деякі питання забезпечення стабільності фінансової системи" ПАТ КБ "Приватбанк" перейшов у власність Держави, при цьому зобов`язання банку, щодо передання товариству позивача документів, що посвідчували права заставодержателя на активи, якими були забезпечені зобов`язання "старих" боржників банком не виконані, документи товариству не передані.
Як вбачається з матеріалів справи, протягом періоду з 2017 р. по 2018 р. ТОВ "Старт-Н" намагалося у судовому порядку отримати зазначені документи від банку, проте як встановлено судовим рішеннями (справи: №910/18699/17, №910/15929/17, №910/1028/18, №910/22968/17, №910/1029/18, №910/22068/17, №910/226/18, №910/22799/17, №910/22798/17), банк і не був зобов`язаний передавати такі документи Товариству, хоча саме отримання згаданих документів і було метою укладення кредитного договору №4С16093Г від 26.10.2016 р. та договорів поруки: №4Д12355/П від 26.10.2016 р., №4К15088/П від 26.10.2016 р., №4М14377И/П від 26.10.2016 р., №4М15101И/П від 26.10.2016 р., №4М15105И/П від 26.10.2016р., №4О12401И/П від 26.10.2016р., №4С15084И/П від 26.10.2016 р., №4Т15114И/П від 26.10.2016 р., №4Ш15112И/П від 26.10.2016 р.
У зв`язку з тривалим невиконанням банком умов п.8 та п. 10 договорів поруки, позивач вважає, що банк не мав на меті передати позивачу документи, що підтверджували наявність забезпечення зобов`язань боржників у вигляді цінних для товариства активів, а лише використовував інформацію про такі активи для спонукання ТОВ "Старт-Н" укласти кредитний договір та договори поруки з метою реалізації плану "трансформації" (на виконання вимог Національного Банку України), чим ввів ТОВ "Старт-Н" в оману, щодо істотних умов договору.
Заперечуючи проти позову, банк під час судових засідань та у своєму відзиві зазначив, що всі наведені вище твердження та обґрунтування позивача не відповідають дійсності та приписам чинного законодавства України.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. 
Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). 
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. 
Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Підставою для визнання кредитного договору недійсним позивач зазначає, що вказаний правочин є таким, що вчинений під впливом обману.
Статтею 230 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо одна з сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. 
Згідно з частиною 1 статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.
Для визнання недійсним правочину як укладеного під впливом обману необхідно, щоб сторона була введена в оману саме щодо обставин, які мають істотне значення. До таких обставин віднесено відомості щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. 
Тобто особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману та наявність умислу в діях її контрагента, а й істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.
З огляду на викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. 
Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду України, вказаною у постанові від 13.02.2019 у справі №911/1171/18.
Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Тобто, визначальною ознакою обману є умисні дії сторони правочину. 
У розумінні приписів ст. 230 Цивільного кодексу України обман - це навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину; це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. 
Ознакою обману є, насамперед, умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 Цивільного кодексу України. 
Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Тобто обман має місце, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено. Усі ці обставини - наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. 
Отже позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.
Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №910/9879/18.
Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що причинно-наслідковий зв`язок, яким позивач обґрунтовував свої вимоги, відсутній, а фактичні обставини, на якій позивач посилається, є надуманим, що в свою чергу призводить до неправильного розуміння апелянтом ст. 230 Цивільного кодексу України. Отже, з наведеного вбачається, що послання скаржника на не застосування місцевим судом ст. 230 Цивільного кодексу України є безпідставним.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до протоколу № 5від 24.10.2016 загальних зборів учасників ТОВ "Сатрт-Н", а саме, по першому питанню порядку денного, було вирішено: укласти з ПАТ КБ "Приватбанк" кредитний договір на суму 4 600 000 000,00 грн.
Відповідно до техніко-економічного обґрунтування повернення кредитних коштів від 21.10.2016 та заявки на отримання кредиту від 21.10.2016, що були надані позивачем на адресу Банку, метою кредитування самим позивачем зазначено - фінансування поточної діяльності.          
Відповідно до пункту А.2 спірного кредитного договору ціллю кредитування визначено - фінансування поточної діяльності підприємства.
Судом встановлено, що зазначений протокол чи кредитний договір не містять посилань на необхідність укладення кредитного договору або договорів поруки з метою отримання прибутку у вигляді продажу чи отримання у власність позивачем майна, переданого у якості забезпечення за "старими" кредитами, так само, як і не містять відомостей щодо такого майна. 
Умови оспорюваного кредитного договору не містять доводів про трансформацію кредитного портфелю банку, необхідність укладення позивачем договорів поруки та щодо інших обставин, на які позивач посилається в обґрунтування свого позову.
З наявних у матеріалах справи доказів можна дійти висновку, що позивач мав намір укласти кредитний договір виключно для фінансування своєї поточної діяльності.
Матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів у підтвердження погодження умов участі позивача у трансформації кредитного портфелю Банку, про яку зазначено як у позові так і в апеляційній скарзі.  
Згідно із наявних у матеріалах справи доказів не вбачається будь-якого погодження умов та пов`язаності обставин кредитування позивача, погашення позивачем (поручителем за договорами поруки) за рахунок отриманих в якості кредиту коштів кредитної заборгованості "старих" боржників та обставин щодо забезпечення зобов`язань "старих" боржників та відповідного переходу прав заставодержателя до позивача.  
З огляду на вище наведене, доводи позивача про мету укладання сторонами кредитного договору № 4С16093Г від 26.10.2016, а саме: отримання прибутку від реалізації активів, що передані в забезпечення зобов`язань за кредитами боржників, не підтверджуються матеріалами справи.
Позивачем не було надано суду належних, достатніх та вірогідних у розумінні Господарського процесуального кодексу України доказів введення відповідачем в оману позивача щодо обставин, які мали істотне значення при укладанні кредитного договору 4С16093Г від 26.10.2016.
Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Положеннями статті 558 ЦК України передбачено право поручителя на оплату послуг, наданих ним боржникові, однак, така плата не була встановлена в жодному з договорів поруки, що виключає можливість отримання прибутку за такими договорами, оскільки вони були безоплатними. 
Відповідно до частини 3 статті 556 ЦК України до кожного з кількох поручителів, які виконали зобов`язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов`язку, що виконана ним. Тобто, поручитель отримує право вимоги до боржника виключно на суму коштів, що була ним сплачена - не більше і не менше.
Це додатково підтверджує неможливість отримання поручителем прибутку, як мети укладення та виконання договору поруки.
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 626 Цивільний кодекс України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, оскільки виходячи з правової природи кредитного договору, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що укладення оспорюваного кредитного договору позивачем відбулося з метою фінансування своєї поточної діяльності, а укладення договорів поруки - не внаслідок необхідності отримання прибутку від реалізації активів, що передані в забезпечення зобов`язань за кредитами третіх осіб, а у зв`язку із вільним волевиявленням позивача, здійсненого ним в порядку ст. 627 Цивільного кодексу України.
З урахуванням викладеного, суд зазначає, що оскільки формулювання умов кредитного договору було правом позивача та, укладаючи спірний договір, позивач вважається таким, що ознайомився з усіма його умовами, в тому числі істотними, позивач реалізував таке право шляхом укладення договору на відповідних умовах, а тому доводи про те, що відповідач ввів позивача в оману щодо істотних умов договору, за відсутності доказів в підтвердження таких обставин, вважаються судом необґрунтованими. Також позивачем не доведено наявності умислу відповідача щодо введення позивача в оману щодо умов кредитного договору.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на як. вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи відповідача.
Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2020р. у справі № 910/18419/19 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає. 
Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАРТ-Н" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 08.07.2020 р. у справі № 910/18419/19 - без змін.
2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "СТАРТ-Н". 
3. Матеріали справи № 910/18419/19 повернути до Господарського суду м. Києва.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України. 
Повний текст постанови підписано 02.11.2020р., в зв`язку з входом судді Буравльова С.І. з лікарняного.

Головуючий суддя                                                            А.І. Мартюк 

Судді                                                                                С.І. Буравльов

                                                                                Л.П. Зубець