ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 р.	Справа № 520/798/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Мельнікової Л.В. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.
позивача ОСОБА_1 , 
представника позивача Мартовицького К.В.,
представника відповідача Мезенцева С.Є.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 26.06.20 року по справі № 520/798/2020
          за позовом          Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1  
          до          Головного управління Держпраці у Харківській області                  
          про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області, в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими особами, прийняту заступником начальника ГУ Держпраці у Харківській області – Петренко Оленою Миколаївною, 18.12.2019 №41, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 125190,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова про накладення штрафу підлягає скасуванню, оскільки прийнята на підставі висновків акту, складеного за фактом не допуску позивачем посадових осіб Головного управління ДПС у Харківській області до перевірки, який містить недостовірну інформацію та документально не підтверджена.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 позовні вимоги задоволено.
          Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу Головного управління Держпраці у Харківській області від 18.12.2019 №41-ДПС, якою на фізичну особу підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 125190,00 грн.
          Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Харківській області судовий збір у розмірі 2102,00 грн. 
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем Головного управління Держпраці у Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем жодним чином не спростовано того факту, що за адресою здійснення останнім господарської діяльності, в приміщенні торгівельної точки "Стронг ЮА" не перебував громадянин ОСОБА_2 . При цьому, позивач не зміг пояснити суду першої інстанції і того, що саме робив громадянин ОСОБА_2 в торгівельній точці "Стронг ЮА", який сам пояснив усно, що він працює в приміщенні торгівельної точки.
В судовому засіданні представник відповідача просив рішення суду першої інстанції скасувати, з підстав наведених в апеляційній скарзі та у задоволенні позовних вимог відмовити.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні просили рішення суду першої інстанції залишити без задоволення, а у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, є платником єдиного податку ІІ групи.
Відповідно до витягу з Реєстру платників єдиного податку місцем провадження господарської діяльності позивача є АДРЕСА_1 .
У період з 10.10.2019 по 19.10.2019 ГУ ДПС у Харківській області проведено фактичну перевірку позивача на предмет дотримання законодавства про працю. 
За результатами перевірки контролюючим органом складено акт про проведення фактичної перевірки за адресою здійснення позивачем господарської діяльності: АДРЕСА_2 від 21.10.2019 №452/20-40-33-05-08/ НОМЕР_1 , яким зафіксовано порушення позивачем частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю (далі по тексту - КЗпП), що полягає у використанні праці одного найманого працівника без належного оформлення трудових відносин.
Згідно з повідомленням про розгляд справи з накладення штрафу від 12.11.2019, відповідач відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення" від 17.07.2013 №509 повідомив позивача про отримання Управлінням Держпраці у Харківській області акту ГУ ДПС у Харківській області від 21.10.2019 №452/20-40-33-05-08/ НОМЕР_1 для розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю, відповідальність за яке передбачена статтею 265 Кодексу законів про працю України.
Відповідач розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акту ГУ ДПС у Харківській області від 21.10.2019 №452/20-40-33-05-08/ НОМЕР_1 , 18.12.2019 прийняв постанову про накладення штрафу №41-ДПС якою на позивача накладено штраф у розмірі 125190,00 грн. за порушення частин першої, третьої статті 24 КЗпП України у частині допуску до роботи без укладання трудового договору у письмовій формі громадянина ОСОБА_2 .
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 43 Конституції України визначено, що держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі по тексту – Закон України №877-V).
Приписами статті 1 Закону України №877-V встановлено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) у межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Частиною 4 статті 2 Закону України №877-V визначено, що заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.
Зазначені у частині четвертій вказаної статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті   22   цього   Закону  (частина 5       статті 2 Закону України №877-V).
Відповідно до положень статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою – сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі по тексту- Порядок №509).
Згідно з пунктом 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).
Згідно частини першої статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:
1) при організованому наборі працівників;
2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;
3) при укладенні контракту;
4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;
5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);
6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;
          7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
Згідно частини третьої статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адмініструванням єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно із частиною другою статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Колегія суддів зазначає, що у акті перевірки зафіксовано порушення позивачем статті 24 КЗпП, що полягає у використанні праці одного найманого працівника без належного оформлення трудових відносин. Однак, матеріали справи не містять повних даних про зазначену особу, зокрема місце реєстрації або проживання, в акті перевірки лише зазначено громадянин   ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач в позовній заяві зазначає, що йому взагалі невідомий громадянин ОСОБА_2 , доказів протилежного судовим розглядом не встановлено.
Також, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, вказана особа виконувала саме трудові функції у діяльності позивача, та не містять даних які б свідчили про наявність між ними трудових відносин.
Крім того, відповідачем не надано доказів, що позивачем допущено до виконання робіт працівника без укладання трудового договору та без повідомлення ДПС про прийняття працівника на роботу, відповідно до порядку встановленого КМУ, відтак позивач не виступав щодо громадянина ОСОБА_2 роботодавцем, не використовував найману працю цієї фізичної особи та не мав обов`язку укладати з ними трудовий договір.
Так,  істотною умовою вказаного порушення є факт допущення працівника до роботи без відповідного юридичного оформлення, однак в даному випадку відповідачем не доведено, що таке порушення вчинено саме позивачем.
Отже, колегія суддів приходить до висновків, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процессуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Харківській області  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 року по справі № 520/798/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.О. Бегунц	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Л.В. Мельнікова    С.С. Рєзнікова   	
Повний текст постанови складено  19.11.2020 року