Справа № 761/17063/20                                                                                                                      Головуючий в суді І інстанції Осаулов А.А.
Провадження № 22ц-824/10542/20                                                                                                       Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 жовтня 2020 року                                                                                                                                          м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
 
головуючого Мельника Я.С.,
суддів: Матвієнко Ю.О., Поливач Л.Д.,
за участі секретаря Примушка О.В.,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 червня 2020 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кудрявська», третя особа - Київська міська рада, про визнання права власності за набувальною давністю,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та у подальшому подав заяву, в якій просив накласти арешт на машино-місце № АДРЕСА_1 , оскільки вважає, що відповідач ОСББ «Кудрявська», на балансі якого перебуває вказаний житловий будинок і в якому знаходиться спірне машино-місце, може звернутися до Київської міської ради для реєстрації права власності на це машино-місце, що, у свою чергу, створить для нього перешкоди у здійсненні права володіння і користування спірним машино-місцем, тому, на його думку, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 червня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.
Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема посилається на те, що право власності на спірне машино-місце наразі ні за ким не зареєстровано, через що, на його думку, відповідач може здійснити за собою реєстрацію права власності на це машино-місце, тому невжиття цих заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову за запропонованим позивачем способом може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, через що підстави для задоволення заяви відсутні.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог є визнання права власності за набувальною давністю на машино-місце № НОМЕР_1 , загальною площею 10,2 кв.м, що знаходиться у будинку АДРЕСА_2 . 
У заяві про забезпечення позову заявник просив накласти арешт на спірне машино-місце, при цьому зазначає, що наразі право власності на цей об`єкт нерухомого майна ні за ким не зареєстровано. 
Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись лише на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.
Звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявником не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття цих заходів унеможливить виконання рішення суду, не надано належних доказів щодо наявності співмірності заявлених позовних вимог заходам забезпечення позову і необхідності накладення арешту на це майно, а тому посилання апелянта на те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення виконання можливого рішення суду, колегія суддів вважає формальними та безпідставними, позаяк вони ґрунтуються лише на припущеннях заявника і самі по собі не можуть бути підставою для вжиття тих заходів забезпечення позову, про які просить заявник.
Інші доводи апелянта фактично зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а також повторюють доводи заяви про забезпечення позову, які були розглянуті судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував, через що вони не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для  його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.
 
Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 червня 2020 року - без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                Судді: