Постанова 
Іменем України 
 
07 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 297/214/19 
провадження № 51-2171км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої  судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                                      ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                           ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 29 січня 2020 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018070060000831, за  обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ), раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної  інстанцій обставини
За вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 04 квітня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. 
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 13 жовтня 2018 року о 01.00 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 21063», рухаючись по вулиці Арпада в с. Дийда Берегівського району в напрямку м. Берегове, в порушення вимог п. п. 2.3 б), 12.1 Правил дорожнього руху не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, втратив керування автомобілем та виїхав за межі проїзної частини, де допустив зіткнення з деревом. Унаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 отримали тяжкі тілесні ушкодження.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду  від 29 січня 2020 року вирок місцевого суду залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо  ОСОБА_6 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.  Зазначає, що апеляційний суд необґрунтовано залишив вирок щодо ОСОБА_6 без зміни, оскільки призначене засудженому покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, зокрема вказує на необґрунтованість застосування положень ст. 75 КК України. Окрім того, вважає, що судом першої інстанції безпідставно виключено обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор вважає, що касаційна скарга є обґрунтованою та просить її  задовольнити.
Від засудженого та його захисника ОСОБА_9 , а також потерпілого ОСОБА_7 , надійшли заяви з проханням розглянути касаційну скаргу прокурора без їх участі. Просять відхилити вказану скаргу. 
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПКУкраїни суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Виходячи з приписівст. 419 КПК України, суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.
Однак, суд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону не дотримався.
Матеріалами кримінального провадження підтверджується, що прокурор подавав апеляційну скаргу, в якій на обґрунтування своєї позиції щодо незаконності вироку виклав конкретні доводи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 75 КК України, та просив  скасувати вирок місцевого суду й ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6   покарання, яке необхідно відбувати реально.
Залишаючи вищевказану апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд усупереч вимогам ст. 419 КПК України в ухвалі не навів належних обґрунтувань на спростування викладених у ній доводів щодо неправильності застосування до ОСОБА_6   місцевим судом положень ст. 75 КК України, й, у зв`язку з цим, м`якості призначеного покарання.
Відповідно до положень статей50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Як правильно вказав прокурор у касаційній скарзі, апеляційний суд належним чином не врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК Українивідноситься до категорії тяжких. Також апеляційним судом залишено поза увагою те, що ОСОБА_6 не мав права керувати транспортним засобом, оскільки не мав посвідчення водія, й при цьому допустив порушення правил дорожнього руху, що призвело до отримання трьома пасажирами тяжких тілесних ушкоджень.
Окрім того, колегія суддів погоджується з доводами скарги прокурора щодо відсутності у змісті оскаржуваних рішень достатніх мотивів виключення обставини, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Як убачається з висновку щодо результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, лікарем Берегівської центральної районної лікарні 13 жовтня 2018 року о 02:30 год. було проведено огляд ОСОБА_6 , за результатом якого було надано висновок, в якому встановлено, що ОСОБА_6 перебував у   стані алкогольного сп`яніння (Т-1, а.с. 72).   
При цьому з матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування при формулюванні пред`явленого обвинувачення інкримінувалось   ОСОБА_6 вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Ця обставина відповідно до п.6 ч. 6 ст. 291 КПК України також була зазначена в обвинувальному акті як така, що обтяжує покарання (Т-1, а.с. 4, 6).
Однак, місцевий суд, з висновком якого погодився апеляційний, дійшов до висновку про необхідність виключення зі змісту обвинувачення цієї обставини. 
В якості підстави для такого рішення у вироку вказано, що для доведеності перебування особи в стані алкогольного сп`яніння самого висновку № 234 від 13 жовтня 2018 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого  сп`яніння  або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, недостатньо, а інших доказів стороною обвинувачення не надано. Окрім того, суд взяв до уваги показання самого засудженого, який стверджував, що спиртних напоїв в день, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, не вживав. 
При цьому місцевий суд у вироку в якості підстави, чому він не вбачає вказаний висновок допустимим доказом у провадженні, вказав, що положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 09.11.2015  № 1452/735, передбачено складення акту, а не висновку, про відповідний стан. Далі, формально пославшись на положення п. 22 вказаної інструкції, де передбачено, що висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними, не зазначив, які ж конкретні вимоги Інструкції були порушені і яким чином це вплинуло на остаточні висновки відповідного фахівця.    
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляцією прокурора, з достатньою повнотою не перевірив доводи щодо безпідставності виключення вказаної обставини зі змісту обвинувачення,  не провів ретельного аналізу і оцінки обставин, на які він посилався, достатньо обґрунтованих мотивів залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, так само як і спростування обставин, на які він посилався, в ухвалі не навів.
З урахуванням цього, колегія суддів Верховного Суду вважає висновок апеляційного суду щодо наявності підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України необґрунтованим, зробленим без урахування особливостей правозастосування наведеної норми матеріального права, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності рішення апеляційного суду вимогам статей 370, 419 КПК України.            
Ураховуючи викладене, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого потрібно урахувати наведене, ретельно перевірити доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, належно оцінити всі дані, що мають правове значення при призначенні покарання та вирішення питання про можливе звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.  
При цьому суду потрібно врахувати, що за тих самих даних про особу засудженого, змісту обвинувачення, визнаного судом доведеним; обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання (з урахуванням указаних вище аспектів щодо обставини вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння), призначенняОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
За таких обставин касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню. 
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 29 січня 2020 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                                                  ОСОБА_2                                             ОСОБА_3