УХВАЛА

22 жовтня 2020 року 
м. Київ
Справа №  916/2161/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
О. О. Мамалуй – головуючий, О. М. Баранець, В. І. Студенець
за участю секретаря судового засідання – В.В. Шпорт,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційної скарги державного підприємства “Адміністрація морських портів України“ в особі Чорноморської філії державного підприємства “Адміністрація морських портів України“
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.08.2020р.
у складі колегії суддів: В. М. Головей– головуючий, С. І. Колоколов, Г. П. Разюк
та на рішення господарського суду Одеської області від 30.06.2020р.
суддя: Н. В. Рога
за позовом державного підприємства “Адміністрація морських портів України“ в особі Чорноморської філії державного підприємства “Адміністрація морських портів України“ 
до товариства з обмеженою відповідальністю “Фрам Шиппінг Едженсі”
про стягнення заборгованості
за участю представників: 
від позивача: А.В. Тодорашко,
від відповідача: І.В. Демкович,

ВСТАНОВИВ:

1.          Короткий зміст позовних вимог

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) (далі ДП «АМПУ») звернулося до господарського суду з позовом до ТОВ «Фрам Шиппінг Едженсі» про стягнення заборгованості у розмірі 1 435 222,38 грн., пені 74 804,34 грн., 3% річних 6 411,80 грн.

Позов обґрунтований тим, що у відповідності до розпорядження в.о. голови ДП «АМПУ» від 03.04.2019 №14/10 «Щодо впорядкування надання послуг з користування автошляхами» ЧФ ДП «АМПУ» і наказу ІФ ДП «АМПУ» від 05.04.2019 №69, відповідача було проінформовано, що з 01.05.2019 вносяться зміни вартості послуг за договором про допуск відповідача до об`єктів портової інфраструктури Іллічівського морського порту, а саме: «Застосування окремого тарифу за користування автошляхами в розмірі 348,38 грн. за одиницю вантажного автотранспорту для контрагентів, автотранспорт яких слідує до порту для виконання технологічних операцій по забезпеченню обробки суден по «прямому варіанту» зі складських майданчиків, що знаходяться за периметром порту скасовуються».

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати за користування об`єктами інфраструктури на підставі актів наданих послуг та виставлених рахунків позивач вважає порушенням своїх прав та охоронюваних інтересів.

2. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду Одеської області від 30.06.2020 у справі №916/2161/19, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.08.2020, у задоволені позову відмовлено. 

Судові рішення мотивовані тим, що рішенням господарського суду м. Києва від 19.09.2019 у справі №910/7515/19, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 23.01.2020, визнано незаконними та скасовані розпорядження №14/10 ДП «АМПУ» від 03.04.2019 та наказ Іллічівської філії ДП «АМПУ» від 05.04.2019 №69. У зв`язку з цим суди дійшли висновку, що у даній справі відсутні правові підстави для нарахування плати ТОВ «Фрам Шиппінг Едженсі» за надані послуги на підставі розпорядження та наказу, які скасовані в судовому порядку.

Суди дійшли висновку, що оплата вказаних послуг має здійснюватися в порядку, визначеному попереднім наказом № 331 від 27.11.2018, тобто за тарифом 348,38 грн. за кожну добу, протягом якої власні та/або найняті автомобілі здійснювали доставку вантажу до причалу порту.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

ДП “Адміністрація морських портів України“ в особі Чорноморської філії державного підприємства “Адміністрація морських портів України“, не погоджуючись із судовими рішеннями у даній справі, звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.

Підставою касаційного оскарження визначено п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України,  а саме неправильне застосування судом апеляційної інстанції ч. 2 ст. 265 КАС України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 16.01.2020р. у справі №2040/7558/18, від 25.06.2020р. у справі №826/9665/16, від 11.08.2020р. у справі №1440/2248/18, від 03.06.2019р. у справі №817/622/16, від 04.12.2018р. у справі №816/52/17, від 21.08.2018р. у справі №265/6419/16-а, від 31.08.2018р. у справі №822/1815/16, від 21.11.2019р. у справі №904/164/19, від 28.04.2020р. у справі №904/164/19, від 08.12.2009 у справі №21-1573во09, від 05.10.2018р. у справі №909/749/17, від 04.12.2018р. у справі №П/811/658/16, від 28.04.2020р. у справі №904/164/19, від 11.06.2020р. у справі №826/11485/17, від 21.08.2018р. у справі №265/6419/16-а, від 17.10.2019р. у справі №429/5895/18, від 08.09.2010р. у справі №К-19067/10, п. 10.2 постанови Пленуму ВАСУ “Про судове рішення в адміністративній справі” від 20.05.2019р. №7.

Скаржник стверджує, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання рішенням суду законної сили.

4. Позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без змін. Відповідач вказує на те, що скаржник намагається прирівняти свої локальні акти до нормативно-правових актів, проте розпорядження ДП «АМПУ» від 03.04.2019 та наказ Іллічівської філії ДП «АМПУ» від 05.04.2019 №69 не є нормативно-правовими актами в розумінні п. 18 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, і тому такі акти підлягають саме скасуванню (з моменту їх прийняття), а не визнаються нечинними (з моменту набрання законної сили рішенням суду).

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

15 грудня 2016 року між ДП «АМПУ» (Адміністрація) та ТОВ «Фрам Шиппінг Едженсі» (Користувач) укладено договір №149-Пі-ІЛФ-16 про допуск до об`єктів портової інфраструктури Іллічівського морського порту. 

Предметом договору є надання ДП «АМПУ» Користувачу послуг з користування об`єктами портової інфраструктури загального користування, які закріплені за Адміністрацією та знаходяться на її балансі, з метою можливості забезпечення максимально ефективного виробничого процесу, та які зазначені у додатку № 1 до договору, який є невід`ємною частиною цього договору. Користувач сплачує плату ДП «АМПУ» за надані послуги в порядку та на умовах, передбачених цим договором (п. п. 1.1, 1.2 договору).

Згідно з п. 2.1 договору вартість послуг, особливості порядку розрахунків визначено в додатку №1, який є невід`ємною частиною цього договору .

Нарахування плати за послуги здійснюється за вільними цінами (тарифами) Іллічівської філії Адміністрації, що діють на момент надання відповідних послуг, якщо інше не передбачено чинним законодавством (п.2.4 Договору).

За умовами п. 2.13 договору вартість послуг за договором може бути змінена Адміністрацією в однобічному порядку, у разі зміни ціноутворюючих факторів та державних регульованих цін і тарифів. При цьому Адміністрація сповіщає про такі зміни Користувача за 15 днів до дати набрання чинності нових тарифів, шляхом опублікування їх на офіційному сайті та/або електронною поштою/факсом та/або шляхом направлення листа повідомлення поштою. Факт отримання Користувачем послуг після набрання чинності новим тарифом, свідчить про те, що користувач погодився на його застосування.

Додатковою угодою від 12.12.2017 п. 3.1.1 додатку №1 до Договору було викладено у новій редакції, згідно якої Користувач сплачує послуги Адміністрації за вільними тарифами Адміністрації, а саме: користування автошляхами - 248,38 грн. за одиницю вантажного автотранспорту протягом 24 годин нормативного часу перебування в порту.

27 листопада 2018 року Іллічівською філією ДП «АМПУ» прийнято наказ «Про затвердження вільних тарифів» № 331, згідно з яким з 01.01.2019 затверджено та введено в дію вільні тарифи:
- користування автошляхами - 248,38 грн. за одиницю вантажного автотранспорту протягом 24 годин нормативного часу перебування в порту.
- користування автошляхами - 348,38 грн. за одиницю вантажного автотранспорту контрагентів, що слідує до порту для виконання технологічних операцій по забезпеченню обробки суден по «прямому варіанту» зі складських майданчиків, що знаходяться за периметром порту.

Після введення в дію наказу №331 відповідач сплачував на користь ДП «АМПУ» 348,38 грн. за кожну добу, протягом якої власні та/або найняті автомобілі здійснювали доставку вантажу до причалу порту. При цьому, кількість рейсів не впливала на суму добової оплати, її було зафіксовано на рівні 348,38 грн. за добу.

03 квітня 2019 року ДП «АМПУ» прийнято розпорядження «Щодо впорядкування надання послуг з користування автошляхами» №14/10, за умовами якого, було зобов`язано начальника адміністрації Іллічівського морського порту:

1) передбачити єдиний підхід формування вартості тарифу за користування автошляхами до усіх суб`єктів господарювання в порту незалежно від варіантів заїзду транспортних засобів з зовнішньоторговельним та комерційним вантажем («прямий варіант», на склад, тощо);

2) вжити заходів щодо внесення змін до п. 1 наказу Іллічівської філії ДП «АМПУ» від 27.11.2018 №331 «Про затвердження вільних тарифів» (за необхідності також до інших положень) в частині виключення положення про застосування тарифу за користування автошляхами по «прямому варіанту» (348,38 грн. один раз на добу з одного автомобіля незалежно від кількості в`їздів на територію порту);

3) внести відповідні зміни у встановленому порядку до договорів з портовими операторами про надання допуску до об`єктів портової інфраструктури.

05 квітня 2019 року на виконання розпорядження ДП «АМПУ» від 03.04.2019 Іллічівською філією ДП «АМПУ» прийнято наказ №69, згідно з яким з 01.05.2019 вважати такими, що втратили чинність частини наказу від 27.11.2018р. № 331 «Про затвердження вільних тарифів»:
- абзац 3 пункту 1 наказу: «Користування автошляхами - 348,38 грн. за одиницю вантажного автотранспорту контрагентів, що слідує до порту для виконання технологічних операцій по забезпеченню обробки суден по «прямому варіанту» зі складських майданчиків, що знаходяться за периметром порту»;
- абзац 13 пункту 1 наказу: «технологічне переміщення вантажів портовими операторами, які використовують складські майданчики, що знаходяться за периметром порту»;
- абзац 3 пункту 4 наказу: «При виконанні технологічних операцій вантажним автотранспортом контрагентів для забезпечення обробки суден по «прямому варіанту», які використовують складські майданчики, що знаходяться за периметром порту, за умови підтвердження портовим операторами факту користування шляхом надання офіційного звернення та забезпечення портовими операторами надання інформації щодо кожного авто візиту та результатів зважування в електронному вигляді з використанням ІТ-ресурсів, плата за користування автошляхами порту стягується з кожної автомашини при в`їзді до порту один раз на добу (незважаючи від добової кількості в`їздів даної автотранспортної одиниці до порту)».

Листом №32/15-02-01-10-984 від 15.04.2019 позивач повідомив відповідача про зміну вартості послуг за договором відповідно до наказу №69 від 05.04.2019 та у відповідності до нових тарифів, виставив відповідачу рахунки №Э6 664 від 11.05.2019 на суму 284 345,42 грн., №Э7 123 від 20.05.2019 на суму 699 537,43 грн., №Э8 013 від 31.05.2019 на суму 662 876,54 грн.

Судами встановлено, що рішенням господарського суду м. Києва від 19.09.2019 у справі №910/7515/19, яке залишене без змін постановою Верховного Суду від 14.05.2020, визнано незаконними та скасовано розпорядження ДП «АМПУ» від 03.04.2019 №14/10 та наказ Іллічівської філії ДП «АМПУ» №69від 05.04.2019.

6. Норми права та мотиви, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті ухвали

Відповідно до ч. 1 ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Підставою касаційного оскарження судових рішень скаржник визначає п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України, з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції ч. 2 ст. 265 КАС України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 16.01.2020р. у справі №2040/7558/18, від 25.06.2020р. у справі №826/9665/16, від 11.08.2020р. у справі №1440/2248/18, від 03.06.2019р. у справі №817/622/16, від 04.12.2018р. у справі №816/52/17, від 21.08.2018р. у справі №265/6419/16-а, від 31.08.2018р. у справі №822/1815/16, від 21.11.2019р. у справі №904/164/19, від 28.04.2020р. у справі №904/164/19, від 08.12.2009 у справі №21-1573во09, від 05.10.2018р. у справі №909/749/17, від 04.12.2018р. у справі №П/811/658/16, від 28.04.2020р. у справі №904/164/19, від 11.06.2020р. у справі №826/11485/17, від 21.08.2018р. у справі №265/6419/16-а, від 17.10.2019р. у справі №429/5895/18, від 08.09.2010р. у справі №К-19067/10, п. 10.2 постанови Пленуму ВАСУ “Про судове рішення в адміністративній справі” від 20.05.2019р. №7.

Скаржник не погоджується з висновками судів щодо визначення моменту, з якого розпорядження ДП «АМПУ» від 03.04.2019 №14/10 та наказ Іллічівської філії ДП «АМПУ» №69від 05.04.2019 не підлягають застосуванню.

Дослідивши доводи касаційної скарги і матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі №916/2161/19 з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, відповідно до положень цієї норми касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020р. у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 № 910/17999/16, пункт 40 постанови від 25.04.2018 №910/24257/16). 

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/5394/15-г).

Як вбачається із встановлених судами обставин, спір у даній справі виник з огляду на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №149-Пі-ІЛФ-16  від 15.12.2016 в частині оплати за користування об`єктами інфраструктури за тарифами, визначеними з урахуванням розпорядження ДП «АМПУ» від 03.04.2019 №14/10 та наказу Іллічівської філії ДП «АМПУ» №69 від 05.04.2019.

Відмовляючи в позові, господарські суди виходили, зокрема, з того, що оскільки розпорядження позивача від 03.04.2019 №14/10 та наказ від 05.04.2019 №69 визнано незаконним та скасовано в судовому порядку, оплата вказаних послуг має здійснюватися в порядку, визначеному попереднім наказом №331 від 27.11.2018.

Суди дійшли висновку, що розпорядження позивача від 03.04.2019 №14/10 та наказ від 05.04.2019 №69 є незаконними з моменту їх прийняття, у зв`язку з чим не породжують жодних правових наслідків від моменту їх прийняття.

Відповідно до ч. 2 ст. 265 КАС України, на порушенні якої наполягає скаржник, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Як вбачається з судових рішень у даній справі, ст. 265 КАС України не застосовувалася судами у даній справі. Вказана норма встановлює наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, тоді як у справі, що переглядається, судами здійснено аналіз наслідків визнання незаконним розпорядження та наказу державного підприємства «АМПУ», а не нормативно-правового акта.

Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до пунктів 18, 19 частини першої статті 4 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

У вітчизняній теорії права загальновизнано, що нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру. Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою, розрахований на невизначене коло осіб і на багаторазове застосування.

Нормативно - правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про морські порти України» адміністрація морських портів України - державне підприємство, утворене відповідно до законодавства, що забезпечує функціонування морських портів, утримання та використання об`єктів портової інфраструктури державної форми власності, виконання інших покладених на нього завдань безпосередньо і через свої філії, що утворюються в кожному морському порту (адміністрація морського порту);

Отже розпорядження від 03.04.2019 №14/10 та наказ від 05.04.2019 №69 позивача, зважаючи на його юридичну силу та властивості, не є нормативно-правовим актом, наслідки визнання протиправним та нечинним якого встановлюються в ст. 265 КАС України. 

Проаналізувавши висновки, що викладені у постановах Верховного Суду, на які послався скаржник у касаційній скарзі, Суд вважає, що вони стосується правовідносин, які не є подібними правовідносинам у справі, що переглядається, з огляду на таке.

З постанови Верховного Суду від 16.01.2020р. у справі №2040/7558/18, на яку посилається скаржник, вбачається, що предметом адміністративного позову є вимоги позивача про визнання протиправним та скасування припису № ОМС-ХК 0533/772/971/АВ/П від 26.07.2018, складеного спеціалістами відділу праці та зайнятості населення Адміністрації Індустріального району Харківської міської ради; визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу.  Стаття 265 КАС України застосовувалась у даній справі з метою встановлення моменту втрати чинності постанови Кабінету Міністрів від 26.04.2017 №295,  яка визнана нечинною постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17.

За змістом постанови Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №826/9665/16, в даній справі розглядався адміністративний позов про визнання протиправним та нечинним абз. 2 частини третьої пункту 2 постанови КМУ, який заявлено до Кабінету Міністрів України. Судами розглядалось питання щодо наявності підстав визнавати протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №315 від 27.04.2016 з моменту її прийняття, і Верховний Суд, посилаючись на норми ст. 265 КАС України, визнав передчасними висновки судів попередніх інстанцій про визнання протиправною та нечинною спірну постанову з моменту її прийняття, а не з моменту набрання законної сили судовим рішенням.

Відповідно до змісту постанови Верховного Суду від 11.08.2020р. у адміністративній справі №1440/2248/18, позов стосувався визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у видачі додаткової довідки про грошове забезпечення; зобов`язання МОВК видати довідку про грошове забезпечення станом на 01.03.2018 з урахуванням усіх видів грошового забезпечення. Стаття 265 КАС України застосовувалась у цій справі в контексті того, що рішенням Окружного адміністративного суду у справі № 826/3858/18 визнано протиправними та нечинними пункти 1,2 Постанови КМУ №103 та зміни до пункту 5 і додатка 2 Порядку №45. Верховний Суд у даній справі зазначив, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Як вбачається з постанов Верховного Суду від 03.06.2019р. справі №817/622/16 від 04.12.2018р. у справі №816/52/17, від 21.08.2018р. у справі №265/6419/16-а, від 31.08.2018р. у справі №822/1815/16, від 04.12.2018р. у справі №П/811/658/16, від 21.08.2018р. у справі №265/6419/16-а, в даних справах розглядалися адміністративні позови до органів Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень податкового органу про застосування санкцій. У цих справах, серед іншого, досліджувалось питання втрати чинності Постанови КМУ №426, яка була визнана незаконною та нечинною Окружним адміністративним судом м. Києва. Верховний Судом у даних постановах зазначено, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

У постанові від 08.12.2009 у справі №21-1573во09 Верховний Суд України у порядку провадження за винятковими обставинами за скаргою Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області розглядав справу за позовом Закритого акціонерного товариства транснаціональна фінансово-промислова компанія “Укртатнафта” до ОДПІ про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень. Скасовуючи судові рішення у вказаній справі та направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд України зазначив, що такий спосіб захисту (вимога про визнання акта нечинним), як випливає з системного аналізу статей 105, 162, 171 КАС України, може стосуватися лише випадків оскарження нормативно-правових актів. Відмінність між встановленою судом незаконністю (протиправністю) актів індивідуальних та нормативно-правових є істотною і полягає, зокрема в моменті втрати чинності такими актами. У разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням.

За змістом постанови Верховного Суду від 11.06.2020р. у справі №826/11485/17, предметом адміністративного позову у даній справі були вимоги ПрАТ "Авіакомпанія "МАУ" до Кабінету Міністрів України про визнання незаконними та нечинними з моменту прийняття пункт 11, додатки 2 та 4 Положення про Державний спеціалізований фонд фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.09.1993 р. № 819 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 р. № 182). Верховний Суд у даній постанові вказав, що правовий підхід щодо втрати чинності нормативно-правового акта закріплений у частині другій статті 265 КАС України, відповідно до якої нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Водночас, у справі, яка розглядається, судами першої та апеляційної інстанції визнано незаконними та нечинними оскаржувані пункт 11 та додатки 2, 4 Положення з моменту його прийняття, оскільки регуляторний акт в окремій його частині не пройшов необхідної процедури його прийняття, що стало підставою для його визнання нечинним з моменту прийняття.

Як вбачається з ухвали Верховного Суду від 21.11.2019р. (про передачу на розгляд палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду) та постанови від 28.04.2020р. у справі №904/164/19, предметом позову є стягнення заборгованості з орендної плати за земельну ділянку відповідно до розмірів, встановлених положеннями рішень Криворізької міської ради від 26.04.2017 №1620 та від 12.07.2017 №1862, які були визнані протиправними та нечинними згідно зі судовими рішеннями у справах № 804/5884/17 та № 804/8091/17.  Залишаючи в силі рішення місцевого господарського суду про відмову у позові, Верховний Суд вказав, що до суб`єкта господарювання не може застосовуватися нормативно-правовий акт, який на момент його застосування визнано судом протиправним. Вимоги про сплату коштів на підставі таких актів не відповідають критерію добросовісності та не підлягають задоволенню виходячи зі змісту ч. 3 ст. 13 ЦК України та ч. 3 ст. 16 ЦК України.

За змістом постанови Верховного Суду від 05.10.2018р. у справі №909/749/17 предметом позову у даній справі є стягнення збитків за користування земельною ділянкою комунальної власності без правовстановлюючих документів. Верховний Суд вказав, що при розрахунку розміру неодержаного позивачем доходу було правомірно застосовано нормативно грошову оцінку земель м. Івано-Франківська, затверджену рішенням Івано-Франківської міської ради від 25.06.2011, яке судами було обґрунтовано визнано саме підзаконним нормативно-правовим актом, і яке було чинним до 25.10.2015 (моменту набрання законної сили постановою Львівського апеляційного адміністративного суду про скасування та визнання його в частині п. п. 1, 6 незаконним). 

Отже у вказаних вище справах, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, на відміну від цієї справи № 916/2161/19, предмет і підстави позовів, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, а також їх правове регулювання є різними, що виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах. 

У всіх вказаних вище постановах Верховного Суду (на які посилається скаржник) зроблено подібні висновки, що нормативно-правовий акт, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили відповідним судовим рішенням. Тобто стаття 265 КАС України у вказаних постановах застосовувалась з посиланням на момент втрати чинності саме нормативно-правового акту, тоді як у справі №916/2161/19, що переглядається, розпорядження ДП «АМПУ» та наказ Іллічівської філії ДП «АМПУ» не є нормативно-правовими актами, оскільки видані не суб`єктом владних повноважень та не мають ознак нормативно-правового акту.

Крім того, Верховний Суд також зауважує, що неврахування в оскаржуваних судових рішеннях висновку, викладеного у постанові Вищого адміністративного суду України від 08.09.2010р. у справі №К-19067/10 та у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України, не передбачено ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України як підстава касаційного оскарження судових рішень. Згідно з ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тому вказані аргументи скаржника відхиляються Верховним Судом.

Скаржник також посилається на постанову Верховного Суду від 17.10.2019 у справі №429/5895/18, проте така справа відсутня в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому доводи скаржника в цій частині не беруться Судом до уваги.

7. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги 

Верховний Суд встановив, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постановах Верховного Суду, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі №916/2161/19 ні за підставами позову, ні за змістом позовних вимог та встановленими судами фактичними обставинами.

Таким чином, касаційне провадження за касаційною скаргою державного підприємства “Адміністрація морських портів України“ в особі Чорноморської філії державного підприємства “Адміністрація морських портів України“ підлягає закриттю на підставі п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України

Керуючись ст. ст. 234, 235, п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою державного підприємства “Адміністрація морських портів України“ в особі Чорноморської філії державного підприємства “Адміністрація морських портів України“ на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.08.2020р. та на рішення господарського суду Одеської області від 30.06.2020р. у справі №916/2161/19 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                О. О. Мамалуй

Судді                                                                                О. М. Баранець

                                                                                          В. І. Студенець