УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 688/106/20
Провадження № 22-ц/4820/1657/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 листопада 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.
секретар судового засідання Садік Н.Д.
за участю: представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 688/106/20 за позовом ОСОБА_1 до Ленковецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , яка подана його представником  ОСОБА_4 , на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 серпня 2020 року (суддя Березюк Н.П.)..
Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ленковецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
В обґрунтування позову зазначав, що в січні 2020 року йому стало відомо про те, що ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповідала йому всі належні їй земельні ділянки, що знаходяться на території Клубівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області.
Нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Вважає, що необізнаність про смерть заповідача, про наявність заповіту, який був складений на його ім`я, неповідомлення про наявність такого заповіту нотаріусом, є поважною причиною пропуску вищевказаного строку.
А тому, просив суд визначити йому додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили на подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2020 року до участі у справі залучено в якості співвідповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 серпня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на неправильне встановлення обставин, неправильне дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Вважає, що позивач пропустив передбачений законом строк на прийняття спадщини з поважних причин, оскільки вони були пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами та не залежали від волі позивача, а саме він не був обізнаний про наявність заповіту. Зазначає, що суд не надав такому доводу правової оцінки та ухвалив рішення на власних припущеннях, чим порушив норми чинного законодавства України.
Представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ОСОБА_6 подав відзиви на апеляційну скаргу, в яких зазначає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 серпня 2020 року є законним та обґрунтованим, таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу.
Представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ОСОБА_6 в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено поважності причин пропуску строку для звернення в шестимісячний строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Проте, такий висновок суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 (а.с. 11).
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, в т.ч. на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,52 гектарів, що розташована на території Клубівської сільської ради, яка належала померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 778631 (а.с. 10).
За життя 16 серпня 2016 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким всі належні їй земельні ділянки, які знаходяться на території Клубівської сільської ради Ізяславського району заповіла ОСОБА_1 , який зареєстрований у спадковому реєстрі та є чинним (а.с. 9).
13.01.2020 нотаріусом Шепетівської районної державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 у зв`язку з пропуском шестимісячного терміну для подання заяви про прийняття спадщини. При цьому, зазначено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилась (а.с. 12).
Згідно з довідкою виконавчого комітету Ленковецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області № 31 від 09 січня 2020 року ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Разом з нею були зареєстровані: дочка – ОСОБА_2 , онуки – ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та мати – ОСОБА_3 (а.с. 1).
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , і відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України є такими, що прийняли спадщину.
Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо); вживають заходів щодо охорони спадкового майна; видають свідоцтва про право на спадщину.
На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом (частина друга статті 34 Закону України «Про нотаріат»).
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини суд визнав поважними.
Предметом спору є встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивачеві, оскільки останній після смерті ОСОБА_5 , з якою він не перебував у родинних стосунках, будучи її спадкоємцем за заповітом, пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 вказував, що він не знав про існування вищевказаного заповіту та про смерть ОСОБА_5 , тому не звертався до нотаріуса з відповідною заявою протягом визначеного законом строку.
Разом з тим, відповідачі заперечували проти заявлених вимог та вказували, що позивачу було відомо про існування заповіту, оскільки в день складення заповіту ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_10 було видано довіреність на представлення інтересів останньої щодо питань пов`язаних з належною їй земельною ділянкою, тому відсутні підстави для поновлення строку для прийняття спадщини.
Однак, ні факт видачі довіреності в день складення заповіту, ні наявність орендних відносин згідно з договором оренди землі від 17.11.2012 між ОСОБА_5 та ТОВ «Фармагейт Україна в особі директора ОСОБА_1 беззаперечно не свідчать про обізнаність позивача про існування заповіту та смерть спадкодавця, вказані обставини, на думку колегії суддів, є лише припущеннями, на яких не може ґрунтуватись доказування відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України (а.с. 112, 130-133).
Крім того, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Мінюсту від 22.02.2012 № 296/5, не передбачено обов`язкову присутність особи при складенні заповіту на її ім`я, та видачі довіреності на її ім`я. 
Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), нотаріус або в сільських населених пунктах – посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.
Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.
При вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.
Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі № 130/2517/18, від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19).
А тому, з урахуванням обставин справи, колегія суддів вважає, що причини пропуску позивачем встановленого законодавством строку для звернення із заявою про прийняття спадщини є поважними, оскільки він не проживав разом зі спадкодавцем, на час відкриття спадщини не знав про наявність заповіту, про наявність якого йому стало відомо лише після спливу шестимісячного строку, а тому вимоги позивача про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, є обґрунтованими.
Разом з тим, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог до відповідача Ленковецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, оскільки вона не є належним відповідачем у справі, з огляду на наявність спадкоємців першої черги.
З урахуванням викладеного вище, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 37, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_4 , задовольнити частково.
Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 серпня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позов задовольнити.
Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , – три місяці з дня набрання рішенням законної сили.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк

       О.І. Талалай